292 
der i Alperne have været paafærde en hel flok af jotunkvinder, som 
drev paa med landepløining, og som havde faaet uhyre masser slæbt 
fra fjeldkjædens sydside over paa nordsiden. 
For et overskjøvet fjeldflak har de fransktalende geologer gjerne 
anvendt ordet en ,nappe", der betyder dug, specielt en borddug. 
Forestillingen om overskjøvne flak har man bragt i forbindelse med 
foldningen saaledes, at en ,nappe" skulde kunne betragtes som en lig- 
gende fold, der havde lagt sig urimelig langt udover. 
For det ovenfor specielt omtalte fjeldstrøg ved Genfersjøen tænker 
man sig forholdet omtrent som paa fig. 1 d fremstillet; der er 4 
liggende folder eller ,napper", som er skudte frem mod nord, og 
denne overskyvning har gaaet for sig saaledes, at hver ovenpaa lig- 
gende ,,dug* gik længere frem end den underliggende. Tilslut har det 
hele været underkastet en ophvælvning i bue og en svagere foldning, 
saaledes som paa tegningen antydet ved linjernes bølgning. 
Geologerne mente indtil for nylig nogenledes at have klaret fold- 
ningsfænomenets teori. Jorden trak sig sammen under afkjølingen mod 
det kolde verdensrum, og skorpen lagde sig under dette i folder; jor- 
den var, for at bruge en hyppig anvendt lignelse, lig et rynklet æble, 
der var blevet skrunklet udenpaa ved at kjødet havde svundet ind. 
Men i den senere tid er man bleven betænkelig ved denne forklaring; 
den synes ikke at strække til ligeoverfor foldningsfænomenets store 
udbredelse, og nu er altsaa dertil kommet de vældige overskydninger 
paa 50 km. og mere. Man kan ikke faa det til, at disse simpelthen skal 
skyldes sammentrækning af jordskorpen ved afkjøling. Jeg vil i denne 
forbindelse, om ikke give en forklaring, saa dog henpege paa et 
eiendommeligt forhold ved jordskorpen. Den maa, hvad trykforbold 
angaar, antages at bestaa af to dele. Der er et indre skal, hvori sub- 
stanserne er saaledes under tryk af de ovenpaa hvilende masser, at de 
har en tilbøielighed til at undvige til siden. Udenom dette indre skal 
er der et andet, hvor trykket ikke er saa stort, og dette ydre skal 
kan derfor trække sig sammen under afkjølingen, hvad det indre ikke 
kan. Det ydre skal forholder sig saaledes til det indre (latent plastiske) 
skal paa en vis maade som et fast legeme, der flyder paa vand. Man 
kan tænke sig muligheden af, at skillefladen mellem de to skaller er 
af saadan beskaffenhed, at forskydninger i horizontal retning særskilt 
let finder sted efter den. Denne tanke fremsættes til nøiere overveielse. 
Foreløbig faar geologerne indtage den samme stilling til overskydnings- 
