læren som til istidslæren; man tager det som en kjendsgjerning, at der 
engang har været istider, uagtet der endnu ikke har kunnet gives 
nogen fyldestgjørende forklaring af aarsagerne til klimatets forandringer. 
Vi skal ogsaa se lidt paa nogle norske forhold. Har der fundet 
sted store overskydninger hos os? Törnebohm, som vi før har omtalt, 
mente at kunne paavise vældige saadanne, saaledes paa Langfjeldenes 
og Dovres øst- og sydhældninger. Som hans ivrigste tilbænger kan 
man vel nævne Bjørlykke, der har skrevet herom 1 ,Naturen* 
(1901 s. 145), og i møder mellem Kristianiageologerne har spørgsmaa- 
lets detaljer atter og atter været under forhandling. Bjørlykke var 
saa ivrig, at han i den anførte artikel beklagede, at de norske geologer 
laa en 10—20 aar tilbage. Nu paa det sidste har han imidlertid gjort 
Fig. 2. En del af landskabet omkring Valdresdalen skematisk fremstillet. 
fuldstændig helt om og i et udførligt arbeide ,Det centrale Norges 
geologi* bekjæmpet sit ældre standpunkt. 
Spørgsmaalet er hos os omgivet med særlige vanskeligheder; navn- 
lig er der den, at mens man i Schweiz kan studere forholdene i strøg, 
hvor lagene for størstedelen lar sig bestemme ved forsteninger, savnes 
saadanne i vore fjeldstrøg omtrent aldeles. 
Som eksempel paa, hvorledes forholdene stiller sig her i Norge, 
kan vi tage for os et bestemt eksempel. Paa tegningen her ser vi i 
fugleperspektiv mod nord ud over en del af fjeldvidden ved den nordre 
s grund- 
del af Valdresdalen. I den øvre del af tegningen staar ordet 
fjeld*. Det markerer forekomsten af denne vor aller ældste formation 
nede i Valdresdalens bund. Fjeldviddernes store flade, hvor sætrene 
