294 
ligger, bestaar af silurisk lerglimmerskifer. Fjeldet i baggrunden heder 
Vennisfjeld. Stiger vi fra Valdresdalens bund op paa det, begynder 
vi altsaa med at gaa over grundfjeld, saa vandrer vi over den siluriske 
lerglimmerskifer; derpaa er der en steil og besværlig opstigning over 
kvartsitisk sandsten (prikket paa tegningen), og tilslut træffer vi øverst 
paa fjeldet granit (mørk paa tegningen). Den kvartsitiske sandsten 
hører sammen med lerglimmerskiferen til de regelmæssigt afleirede lag- 
dannede bergarter; problemet gjælder graniten. Hvad er den? Vender 
vi os til de i forgrunden opragende fjeld (sjøen her heder Svensjøen), 
finder vi, at i dem hviler granit paa lerglimmerskifer; kun tilhøire er 
der noget sandsten antydet med prikning. Disse granitmasser i Vennis- 
fjeld og i de andre fjelde, svarer de til de schweiziske ,,klipper*? Er 
de rester af et vældigt flak af gammelt grundfjeld, som er skjøvet hen 
over de siluriske lag? En anden mening, som ogsaa lader sig høre, 
og som i den senere tid især er fremholdt af Rekstad, er at graniten, 
er eruptiv paa stedet, at man i den har rester af en kageformet smelte- 
masse, der er kommet frem fra jordens indre efter silurtiden. En 
hovedvanskelighed ved denne sidste forklaring er imidlertid, at man 
har vanskelig ved at paavise udbrudsteder. Hvor man vandrer om 
inden det fremstillede strøg, ingen steder sees eruptivmasser at være 
brudt igjennem underlaget. 
Noget, som paa den anden side kan gjøre en betænkelig ved at 
regne graniten til grundfjeldet, er, at den for en del ikke ser saaledes 
ud, som vi skulde vente. Bergartsvarieteterne inden den afviger nem- 
ig gjerne noget fra dem, vi er vant til at finde i vort utvilsomme grund- 
fjeld. Adskilligt kan siges baade for og imod en overskydning; mit 
resultat er, at der har skeet en overskydning. Er man for et strøg 
kommet til denne overbevisning, ledes man af konsekvenserne til den 
slutning, at overskydningsfænomenet spiller en vældig rolle i vort land, 
saaledes som ogsaa Bjørlykke fremholdt i den nu af ham fornegtede 
artikel i , Naturen*. 
Jeg antager endog, at der har fundet store vandrette forskyvnin- 
ger sted i strøg, hvor man hidtil ikke har tænkt paa dem. Jeg har 
her nærmest for øie de foldede silurstrøg i det saakaldte Kristiania- 
territorium (f. eks. paa Hadeland og ved selve Kristiania). Til forkla- 
ring er vedføiet en tegning. Silurformationens lag er lagt i folder, som 
i stort seet kan siges at strække sig med sin længderetning ø.—v. 
Ved forrykninger er nogle dele af siluren bleven nedsunket i grund- 
