298 
kant. Ogsaa den begynder at kredse rundt over aadslet. Snart ser 
vi dem begge slaa sig ned paa jorden lige ved musen, som tydeligvis 
er deres fælles maal; thi de styrer begge hurtig sine skridt hen imod 
den og begynder at løbe ivrigt omkring og over den, som om de rigtig 
vil overbevise sig om, at den virkelig er død. Men det er nok ikke 
det deres iver gjælder, det har deres lugteorganer forlængst fortalt 
dem. Deres undersøgelser gjælder, som vi snart vil faa at se, noget 
helt andet. 
Imidlertid vil vi betragte de to nyankomne lidt nærmere. 
Vi ser straks, at det er to biller, vi har for os. Deres krop er 
langstrakt, men temmelig sammentrykt ovenfra nedad. Hovedet er i 
forholdsvis stort, og brystskjoldet er bredt, bagtil afrundet. Vingerne 
kan vi nu ikke se, thi de ligger skjult under de to haarde vingedæk- 
ker, som under flugten er ubevægelig udspærrede, men nu ligger over 
og dækker det meste af baglivet, hvis bagerste ringe dog rager frem 
af dette panser. Følerne har i enden er leddet fortykkelse, den saa- 
kaldte kølle, hvori lugteorganet har sit sæde. Benene er kraftige 
med imod spidsen sterkt udvidede skinner og med brede fodled paa 
for- og mellembenene. Hele deres legeme er sort, men vingedækkerne 
er prydede med brede rødgule baand. Det er to hunner af en af vore 
almindelige aadselbiller, necrophorus vespillo (se fig. 1). 
Men hør blot! Der kommer ikke mindre end 3 brummere til fly- 
vende! Lad os træde lidt tilside. De maa vist ogsaa have veiret 
museliget. Ja, ganske rigtig! Ogsaa de slaar sig ned ved aadslet. 
Det begynder at blive ganske livligt omkring det lille døde legeme. 
Nu kryber 2 af dem ind under musen. De trykker sig med saadan 
