315 
ner de laveste partier af planeten og vil derfor naturligvis modtage 
lidt af det vand, som kanalerne fører fra nord til syd. 
De orangefarvede partier paa den anden side blev anseet som 
kontinenter og blev ligeledes døbt med ligesaa poetiske som upassende 
navne. Af naturforholdene paa Mars kan vi slutte, at der ikke kan 
være større vandflader, og desuden er de blaa strækninger ikke altid 
blaa; farven varierer temmelig sterkt og nærmer sig endog til sine 
tider den orangegule farvetone paa ,kontinenterne". At de ikke er 
vand, har Pickering fuldstændig afgjørende vist ved hjælp af polari- 
skopet, der ligesaa afgjørende viste, at de blaa belter omkring de 
hvide polkapper er vand. Sandheden er, at paa Mars er hele over- 
fladen land, det blaa saavelsom det gule. De gule partier er øde 
ørkener, mens de blaa er frugtbare landstrækninger vandet ved 
hjælp af kanaler og til de forskjellige aarstider forskjellig farvet af 
planteveksten. At det maa forholde sig saa, viser sig derved, at det 
netop er ved overgangen fra sommer til vinter, at de blaa strækninger 
bliver gulagtige. Disse egne er altsaa endnu ikke reduceret til livløse 
ørkener, men modtager en sparsom vandforsyning af det vand, som 
flyder fra polerne, og derfor spirer planteveksten hver vaar. 
Disse antagelig ypperlige landstrækninger gjennemskjæres i alle 
retninger af kanaler, der, som vi har hørt, mødes i flekker af en 
mørkere farve. Hvad er nu disse flekker? De er aldrig isolerede, 
altid forbundet med hverandre ved kanaler. De maa betragtes som 
vigtige knudepunkter i planetens vandingssystem og er efter al 
sandsynlighed centrale punkter i Mars” kultursamfund. Deres regel- 
mæssige udseende er ligesaa slaaende som kanalernes matematiske ret- 
linjethed. Deres konfiguration er af den beskaffenhed, at de ikke kan 
betragtes bare som en udvidelse af kanalerne. Diameterne varierer fra 
75 til 150 eng. mil. Ligesom kanalerue kommer de til syne og forsvinder 
akkurat ligesom øine, der aabner og lukker sig, dog ikke samtidig med 
kanalerne, men en stund bagefter. Der finder øiensynlig et afhængig- 
hedsforhold sted mellem kanaler og flekker. Længe har disse flekker 
været gjenstand for astronomiske spekulationer, og de er naturligvis 
ogsaa behørig døbte med mer eller mindre upassende navne. 
Det er ikke saa længe siden, man antog dem for indsjøer, men den 
farveforandring, de undergaar, er nok til at forkaste denne hypotese. 
Pickerings polariskop har ogsaa vist, at de ikke kan være vaudflader. 
Det er mere rimeligt, som professor Lowell mener, at deres forvand- 
