Vegetationen paa flyvesanden ved Røros. 
Af Thekla R. Resvoll. 
I vort land er som regel sandfelter af nogen større udstrækning 
kun at søge langs havkysten, mens de inde i landet vil høre til sjelden- 
hederne. Af indlandssande er vel Kvitsanden ved Røros den mest 
kjendte, og den er vistnok ogsaa saavel ved sin størrelse som øvrige 
forholde helt enestaaende i sit slags. 
Nærmere angivet ligger Kvitsanden i sydvestlig retning for berg- 
staden (se kartet fig. 1) og kun en kort spadsertur udenfor denne. 
Størrelsen er ganske betydelig, maales alle dens større og mindre ud- 
løbere med, er der nemlig ikke langt fra I km.* i udstrækning. I 
sin vestlige del bestaar Kvitsanden af en større, flad slette, som stræk- 
ker sig ned mod jernbanelinjen; i den østlige del er den kuperet og 
afsluttes her med mægtige sand- og grushøie, hvoraf den sydligste, ret 
op for Kvitsandtjernet, især er imponerende ved sin høide og sit om- 
fang (fig. 2). Disse opragende ,sandberge*, som er synlige paa lang 
afstand, er af eiendommelig virkning i landskabet, og sætter et eget, 
trist præg paa egnen omkring. Kvitsanden ligger meget ubeskyttet til. 
Landskabet omkring er fladt eller smaakuperet, og ingen skog er der, 
som kan lune for vinden. Og der kommer endnu en omstændighed til, 
den nemlig, at to forskjellige dalfører her mødes og aabner sig over 
sandens flader, nemlig Glommendalen og Haaelvens dalføre. Intet 
under derfor, at her er særlig vindhaardt. Paa urolige dage er Kvit- 
sanden med sine nærmeste omgivelser indbyllet i graalige skyer af 
flyvesand, ,sanden ryger*, som man siger der i egnen. Og paa selve 
sandfladen feier vinden den løse og fine sand sammen, der dannes smaa 
»dyner*, eller overfladen kruses af det lettere luftdrag, som sanden 
ved kysten af bølgeslaget. 
En sandmark som. denne vil altid være ugunstig som voksebund 
for planter. Ved sin store porøsitet er den nemlig let udsat for at 
blive for tør, hvortil ogsaa vinden bidrager meget, der i det temmelig 
Naturen 1907. 21 
