323 
flade landskab ikke dæmpes af større hindringer. Denne vil ogsaa paa 
anden maade være til skade for plantelivet, idet den rusker i de i den 
løse bund kun let fæstede vekster. Og dernæst er flyvesanden ødelæg- 
gende for planterne, enten den leirer sig kvælende over dem eller feies 
væk, saa rødder og rodstokke blotlægges.  Hertil kommer, at sand er en 
daarlig grobund for frø, baade er den for urolig og for tør. En direkte 
følge heraf er ogsaa den, at der er faa enaarige planter paa sand. 
Det er saaledes ganske særegne forholde, som raader paa en sand- 
bund i sin almindelighed. Og dette vil selvfølgelig øve sin indflydelse 
paa plantelivet. Vi vil saaledes finde, at der er visse karakterer, som 
tilhører sandplanterne, udelukkende eller ialfald fortrinsvis dem, eien- 
dommeligheder, som kun refererer sig til bundens beskaffenhed og er 
uberoende af andre faktorer i omgivelserne. Dette træder tydelig frem 
ved sammenligning mellem sandvegetationer, som ellers lever under 
helt forskjellige ydre vilkaar. Lad os vælge, for at nævne helt extreme 
forholde, ørkenstrøgene under sydens glødende sol paa den ene side 
og havstrandene ved de nordlige kyster paa anden side og saa endelig 
indlandssanden ved Røros, med ikke langt fra arktiske veirforholde; 
vi vil selv paa disse i andre henseender saa yderst forskjellige 
lokaliteter dog finde fælles træk i planternes bygning og vokse- 
maade, eiendommeligheder, som sandbunden ved sin porøsitet, sin 
tørhed og sin letbevægelighed har bidraget sit til at fremkalde. Saa- 
danne psammofile (2: sandelskende) karakterer er f. eks. de lange 
rødder, som sandplanterne gjerne er udstyrede med. Disse er til dob- 
belt nytte paa sandbunden, for det første sikrer planten sig mod ud- 
tørring, idet den med sine rødder naar ned i nivaaer, hvor vandet læn- 
gere holder sig, og dernæst fæster den sig bedre. Et andet træk ved 
sandplanterne er deres evne til at vandre og formere sig ad vegetatav 
vei, ved langt krybende rodstokke og udløbere. Herved bliver-de 
istand til at erobre for sig større arealer, og sandsynligheden for at 
sandflugten skal kunne dræbe dem, er mindre, idet hver udløber be- 
tegner en chance til individets fortsatte bestaaen. 
Mens den underjordiske del af planten saaledes gjerne er me- 
get sterkt udviklet, er ofte det modsatte tilfælde med de dele, som 
rager op over sanden. Meget almindelig, ja vi kan gjerne sige 
som regel, har sandplanterne saaledes kun smaa og især smale 
blade; græs- og star-arter leverer en større kontingent til san- 
denes vegetation, og disses blade er jo i sig selv smale; men hos enkelte 
