326 
Ser vi nu lidt nærmere paa Kvitsandens ,nye" vegetation, vil vi 
vel ganske uvilkaarlig sige, at de fleste af dens planter hører til landets 
alleralmindeligste. For enkeltes vedkommende vil det være vanskeligt 
at henvise dem til nogen bestemt lokalitet og sige, at der hører de 
hjemme. Arter, som smaasyren og ryllik f. eks. er jo at se næsten over- 
alt: som ugræs i akve, ved veikanter, paa tørre bakker, paa strandene 
ete. De er saaledes ikke kræsne paa voksested, disse planter, forlanger 
ingen særlige, vanskelig opnaaelige betingelser, men netop 1 kraft af 
denne sin fordringsløshed bliver de sterke i kampen for tilværelsen og 
vinder ligeoverfor konkurrenter, som stiller større krav for at kunne 
leve. — Det er nemlig saa med disse ,almindelige* planter, at de til 
en vis grad selv kan lempe sig efter de ydre forholde, en evne, som 
skyldes eiendommeligheder i deres bygning. 
Dette vil vi netop have god anledning til at iagttage paa Kvit- 
sanden, og det er meget interessant her særlig at forfølge planternes 
kamp mod sandflugten og de udtørrende faktorer. Graver vi f. eks. 
en ryllik op, vil vi se, at den under sandens overflade har en længere 
stengeldel med flere afsatser, der alle bærer merke efter et overjordisk 
skud. Fig. 3 viser dette; ved I har der siddet et skud i lighed med 
det øverste, endnu friske, III. Men sanden har kvalt det; dog er 
derved ikke individet gaaet til grunde, men ved hjælp af sideknopper 
er først II skudt op igjennem sanden og senere, naar ogsaa dette har 
maattet bukke under, tillige III. Og desuden har, som vi ogsaa ser 
af fig., denne plante udløbere, som saasnart de kommer op i lyset, i 
spidsen udvikler nye skud til forsterkelse og ogsaa fornyelse af individet, 
det sidste, ialfald forbindelsen med moderskuddet ophører. Disse ud- 
løbere gjør da, at ryllik gjerne har mange skud, grupperede om moder- 
skuddet, i større eller mindre afstand fra dette, og et og samme individ 
kan paa denne maade komme til at brede sig til siderne og erobre 
større plads paa sanden. | 
Det samme, som nu er beskrevet for ryllik, gjælder ogsaa smaa- 
syren, dens stengel kan være forlænget langt under sandens over- 
flade, og de talrige bladrester paa denne vidner tydelig nok om, at 
den engang har raget op i lyset, men saa er blevet begravet 
af sanden. Omkring blomstrende eksemplarer stod i en afstand 
fra en par cm. til $ m. et antal mindre individer, som ved 
udløbere var forbundet med moderplanten. Ellers havde denne 
