328 
plante paa Kvitsanden smaa dimensioner, især var bladene redu- 
ceret i størrelse og meget mindre end paa individer fra gun- 
stigere steder. Længden af bladpladen var saaledes kun mellem 
4 og 17 mm., mens eksemplarer fra fugtigere, mosgroet bund i det 
sydlige Norge viste en længde paa bladpladen af 13—42 mm., altsaa 
mere end det dobbelte. Det er ogsaa konstateret af andre forskere, 
at denne art udvikler meget mindre blade paa tør sandbund end den 
pleier at have paa andet og heldigere underlag, og det er ligeledes 
ved dyrkningsforsøg (af amerikaneren Transeau) direkte vist, at den 
antager særegne karakterer, naar den vokser paa sand. At de smaa 
blade vil fordampe mindre vand end store, er indlysende, og reduk- 
tionen vil derfor være af ikke saa liden betydning for planten i de 
tørre omgivelser. 
Qgsaa blandt græssene paa Kvitsanden finder vi ganske effektive 
midler til selvopholdelse. Der er hos dem en rigelig dannelse af 
sideskud, der enten, som hos rødsvingel og engrap udgaar mere eller 
mindre vandret og blir til udløbere, som tilsidst bøier op til lyset for 
der at danne nye skud; eller siteskuddene vokser med en gang op i 
dagen, uden først at strække sig horizontalt. I sidste fald føies der 
stadig nye skud til de gamle, og der opstaar herved ,græstuer* som 
hos smylebunke og faaresvingel; særlig den sidste har her faste og 
tætte om end lave tuer. —Trækker man disse op af sanden vil man 
ogsaa bemerke en anden eiendommelighed, nemlig det i forhold til de 
overjordiske dele mægtige rodsystem (se fig. 4); for det første er rød- 
derne mange gange saa lange som de grønne skud, og dernæst er de 
udviklet i en utrolig mængde. De talrige rødder holder en 
masse sand mellem sig og saa fast, at det næsten ikke er 
muligt at faa rystet den af. Føler man paa sanden i rod- 
massens indre parti, vil man merke, at den er fugtigere end 
den omgivende. Det samme er ogsaa tilfælde i den overjordiske 
skudsamling. Den sand, som samler sig der mellem de enkelte skud, 
kan derfor endog være bærer af smaa planteorganismer, som drager 
nytte af den smule fugtighed og ligeledes af den større ro, som san- 
den i skuddenes ly har. Det er da fine forkim og rodtraade af moser, 
som her kryber paa og gjennem sanden. Det vil heraf fremgaa, at 
den tueformede vekst i dette tilfælde virker som et beskyttelsesmiddel 
mod ødelæggende fordampning. 
Faaresvingelen viser imidlertid ogsaa ellers interessante ,tilpas- 
