330 
ninger* til de tørre omgivelser. Tydeligst træder dog dette frem 
i bladbygningen. De fine blade er nemlig ikke som hos de fleste græs 
flade, men trinde med en smal fure paa oversiden; tversnittet er ovalt 
eller egformigt. —Spalteaabninger findes der kun i furen, og da luft- 
fornyelsen i denne kun kan være liden, maa fordampnrngen være ube- 
tydelig, saa meget mere, som bladet overalt undtagen i furen, lige under 
overhuden er beskyttet af et panser af tætsluttende, tykvæggede celler. 
Den sammme bladbygning gjenfinder vi ogsaa hos smylebunken (fig. 5). 
Fig. 5. Smylebunken. Bladtversnit. Kun halvdelen af bladet er tegnet. 
Den tykke sorte linie under overhuden betegner styrkevæv. 
Om end de øvrige arter ikke har en saa fuldkommen xerofil blad- 
bygning som disse to, er dog ogsaa de godt udrustet. Rødsvingelen 
og tildels ogsaa engrap folder sine blade sammen efter længden, saa 
den transpirerende overflade, hvor spalteaabningerne findes, blir mindre 
udsat for luften. 
I stengelen ytrer den xerofile bygning sig især ved styrkevævets 
mægtige udvikling (se fig. 6). De tykvæggede, tæt til hinanden føiede 
celler danner nemlig hos samtlige arter et lukket cylinderformet hylle 
om stengelen og afbrydes kun for at give plads til karstrenge og i den 
øvre, ikke af bladskeder beskyttede del af stengelen, ogsaa til smaa 
grupper af grønne, assimilerende celler. 
