335 
art, som egentlig hører hjemme paa kystsandene, hvor den er en af de 
allerbedst sandbindende planter og i høi grad bidrager til dannelsen 
af klitter. Marehalmen bliver frodigst der, hvor sanden fyger som 
værst, da tvinges den nemlig (paa grund af den stadige overdækning) 
til at udvikle altid flere af sine talrige knopper; disse bliver enten til 
udløbere, hvis de stammer fra de nedre dele af moderskuddet eller til 
med engang opstigende skud, hvis de udgaar høiere oppe. Denne 
Fig. 8. En del af furuplantningen (pinus silvestris). 
plante synes at trives paa Røros, bliver kraftig af vekst og blomstrer, 
og har paa de omraader, hvor den nu vokser, dannet smaa klitter. 
Af furuarterne synes pinus montana at være godt skikket som 
sanddæmper paa grund af sin buskform og sit tætte grensystem, der læg- 
ger sig henover sanden og bidrager til at holde den i ro. Mange af 
disse buske er i god vekst og ser livskraftige ud. Af pinus silvestris 
er de største eksemplarer nu noget mere end mandshøie. Flere af disse 
er dog, som det kan sees af fig. 8, i mindre god forfatning og dør til- 
dels ud. Dette er dog ikke at undres over. De ældste plantninger 
er nemlig levet op under slette forholde, langt ugunstigere end de nu- 
værende. Thi selv om der, som tilfældet her var, dækkedes over sand- 
