359 
idet det er her, den betydeligs'>, aandrigste og klareste af alle eolit- 
forskere lever og virker, dr. A. Rutot, konservator ved Musée Royal 
"historie naturelle. Uden a+ have været her og under hans personlige 
veiledning at have faaet gjennemgaa kritisk en række fund, er det 
meget forstaaeligt, at man bliver ,eolitofob" og med en hovedrysten 
eller et smil hører paa den begeistrede ,eolitofil*, der udvikler den nye 
lære. En kort historik vil kanske være nødvendig. 
E 
Kvartærtidens store epoke er som bekjendt istiden, og det er da 
under denne, at mennesket har levet i de isfrie lande under vekslende 
betingelser og udviklet en i mange henseender merkelig kultur.') Det 
var franskmanden Boucher de Perthes som i 1838 fremlagde 
resultaterne af sine omfattende undersøgelser i Sommedalen i omegnen 
af Abeville, Nordfrankrige. Han tydede alle de flinter, som der var 
fundne i flodgruslagene som resultater af menneskelig virksomhed. Og 
endskjønt hans anskuelser til at begynde med blev mødt med den mest 
lysende vantro, seirede dog disse efterhaanden, særlig ved den hjælp de 
fik af engelskmændene Sir Joseph Prestwich og Sir John Evans, der 
begge ved undersøgelser i de sydengelske ,river-drifts” havde fundet den 
' samme forklaring nødvendig. Nutildags er studiet af denne kvartære, 
paleolitiske stenalder saa omfattende, at det kræver sin mand. Tal- 
rige er da de afdelinger, man kan opdele denne stenalder i. Det er 
her særlig den ældste, der interesserer os, idet det er i disse lag, at 
man finder den bekjendte chelléen-type, den svære, mandelformede 
»nævesten* af flint, et af de ældste redskaber for menneskelig virksom- 
hed (fig. 1). Det er nyttigt netop at pege paa den, da det er en type, 
der gjenfindes paa alle paleolitiske findesteder fra samme tid. Man 
kan bortse fra de øvrige mindre udprægede former fra denne tid. Her 
er nemlig et synspunkt, der er af betydning netop for forstaaelsen af 
eoliterne. Mens paleoliterne alle er dannede efter bestemte former, 
som følge af en forholdsvis meget udviklet formsans, er eoliterne 
aldrig tildannede til nogen bestemt form. Heri lig- 
ger det sandsynlige, logiske bevis ogsaa for rigtigheden af at opfatte 
dem som redskaber. Den teoretiske betragtning maa gjøre gjældende, 
at disse bestemte redskabsformer, der tilmed optræder i de ældste 
paleolitiske lag, umulig kan være opstaaet saaledes uden videre. Der 
maa gaa en lang udviklingstid foran ; paa det laveste trin af menneske- 
1) Ganske kort berørt i ,Naturen* 1907 p. 2—3. 
