341 
Kent er imidlertid meget lærerig, hvad eoliterne angaar, idet de skriver 
sig fra pliocentid, d.v.s. de yngste tertiære lag, og danner saaledes 
indledningen til de endnu ældre forekomster.") Den opdagedes i 1885 
og flinterne fandtes i en rød lere, som dækker det øverste af kridtpla- 
teauet ved Kent; som følge af lerens beskaffenhed har flinterne herfra 
en rødbrun, temmelig tyk patina. Ogsaa i flodgruset under leren findes 
eolitiske flinter; man bør bemærke, at forekomsterne her ligger mindst 
100 meter over de nuværende elves vandspeil, — et bevis for, hvor 
elvene har gravet sig ned siden denne tid. Om de former, som findes 
her, skal der blive tale nedenfor ved behandlingen af redskabs-kjende- 
merkerne. De er meget nøie undersøgte af de forskjellige forskere og 
danner et sikkert led i beviskjæden. 
Lige saa sikkert er ogsaa det led. man nn har fra forekomsterne ved 
Aurillaci Frankrige, hvilke eoliter imidlertid er meget ældre end 
flinterne fra Kent, idet de er fra miocen-tid. Det er særlig to frem- 
ragende tyske forskere (prof. Verworn og Klaatsch), der har gjort 
undersøgelser her, og man har i deres nitide, ganske nye undersøgelser 
den bedste borgen for disse eoliters ægthed. Flinterne herfra ligger 
ogsaa i flodgruslag under en basaltlava fra det gamle Cantal-krater. 
Ifølge franske forskere indeholder dette grus rester af en til miocen- 
tiden hørende dyreverden, nemlig dinoterium, mastodon, rhinoceros 
og flere uddøde antilopearter. Rutot mener ogsaa i den senere tid at 
have fundet oligocæne eoliter; herpaa skal jeg dog ikke gaa ind her. 
De fleste belgiske eolitforekomster er imidlertid ikke tertiære, men 
kvartære. Paa terrasserne fra ældste kvartærtid, nu omtrent 
25—65 m. o. h., har Rutot selv fundet de ældste kvartære eoliter, 1 
flodgruslagene. Det ældste findested er ved Reutel, i Sydflandern, 
i elven Lys dalføre; her fandt Rutot i 1900 en del flinter, der efter ham 
indicerer en eolitisk ,industri*, som han kalder ,industrie reutelien*. 
Den er altsaa kvartær, men er i alle henseender meget forskjellig fra 
den ældste paleolitiske, idet der ikke findes et eneste redskab med nogen 
udtalt form. Hele den række af tildels rige forekomster, der findes i 
Belgien, har Rutot opstillet i et system, hvor navne er taget fra de 
respektive findesteder. Jeg skal ikke her trætte med nogle saadanne 
navne, da de ikke har saadan interesse for den, der kun vil søge lidt 
oplysning om eoliterne i sin almindelighed. Imidlertid er den eolitiske 
1) Tertiærtiden inddeles i pliocen, yngst og saa i rækkefølge nedover: mioæn, 
oligocen, eocen. 
