362 
Undersøger vi førs. lidt nærmere de terrigene afleiringer i dyb- 
havszonen, vil vi finde, at de bestaar af forskjellige slags ler (blaa- 
graat, rødt og grønt), af vulkansk sand og ler samt af koralsand og 
tilhørende ler. 
Det graa dybhavsler udmerker sig, som navnet siger, ved en graa 
eller i enkelte tilfælde graablaa farve. Tager man imidlertid en prøve 
op direkte fra hunden, vil man se, at det øverste lag, som var i umid- 
delbar berørelse med vandet, har en rødlig eller brunlig farve, som 
skyldes tilstedeværelsen af jernoxyd og jernoxydhydrat. Under den 
fortsatte afleiring af nye lag bliver imidlertid disse jernoxydforbin- 
delser reduceret af de tilstedeværende organiske stoffe, og leret antager 
den almindelige graalige farve. Det graa dybhavsler danner en sma- 
lere eller bredere zone udenom de fleste kontinentalkyster og bestaar 
væsentlig af bestanddele, som er dannet ved det faste lands ødelæg- 
gelse. Det har derfor paa de forskjellige steder et temmelig forskjel- 
ligt udseende. Paa enkelte steder indeholder det temmelig store brud- 
stykker af mineraler og bergarter, paa andre steder er alle bestanddele 
meget smaa. Det synes dog at være en almindelig regel, at de en- 
kelte partiklers størrelse aftager, efterhvert som afstanden fra land til- 
tager. Som hyppigste mineralbestanddel kan vel mineralet kvarts 
betragtes, et mineral, som netop er typisk for de terrigene afleiringer, 
men som sjelden findes i de pelagiske. Mineralet glaukonit, der er 
karakteristisk for det grønne dybhavsler, findes ogsaa i det graa, men 
er her tilstede i saa smaa mængder, at det ikke formaar at farve 
leret. Analyserne viser altid en gehalt af kulsur kalk, der varierer 
adskillig, men aldrig blir særlig stor; Murray har saaledes gaaet ud 
fra en gjennemsnitsgehalt af 1214 pet. Denne gehalt skriver sig! væsent- 
lig fra de kalkholdige foramiriferskaller, hvoraf den rent overveiende 
del har tilhørt pelagiske former, der først efter døden er sunket til- 
bunds. I forhold til disse kalkorganismer spiller organismerne med 
kiselskaller en rent underordnet rolle. 
Ved Braziliens kyster fandt Challengerekspeditionen et rødt ter- 
rigent ler, som med hensyn til udbredelse fuldstændig svarede til det 
netop omtalte graa dybhavsler ved andre kyster. Man har formodet, 
at denne røde farve skyldes den omstændighed, at Orinocco- og 
Amazonfloden fører saa meget okkerholdigt materiale, som ikke de 
organiske substanser har været istand til at reducere. De nævnte 
floders okkerholdige materiale er transporteret meget langt, saa at 
