366 
kokkoliter, og de stavformige kalklegemer, de saakaldte rhabdoliter, 
som begge findes i store masser, opfattes nu som brudstykker af 
kokkospherer og rhabdospherer, der er pelagiske kalkalger. 
Indholdet af kulsur kalk i globigerinaslammet varierer sterkt lige 
fra ca. 30 pet. til ca. 90 pet. Naar man studerer de forskjellige ana- 
lyserækker, som forefindes, synes der dog at være en vis regelmæssig- 
hed ved denne veksling. Flere forhold, som jeg her i denne artikel 
ikke kan gaa nærmere ind paa, tyder paa, at kalkgehalten først til- 
tager med dybet, indtil den mellem 1500 og 2000 favne naar sit 
maksimum, for derfra stadig at aftage, saaledes at globigerinaslammet 
lidt efter lidt gaar over i det røde dybhavsler. Opløser man ved 
hjælp af syre den kulsure kalk, vil man se, at det tilbageblevne har 
en sammensætning som det røde dybhavsler, og ligeledes minder sterkt 
om det i farven. 
I sammenligning med kalkorganismerne spiller kiselorganismerne 
i globigerinaslammet en underordnet rolle, idet de gjennemsnitlig kun 
udgjør ca. 1.5 pet. De forherskende kiselorganismer er radiolarierne; 
men man finder ogsaa mange diatoméer o. I. 
Som allerede omtalt finder man i globigerinaslammet mange skal 
af pteropoder og heteropoder; men paa enkelte steder bliver navnlig 
pteropoderne saa overveiende, at man har betegnet afleiringerne med 
et eget navn og kaldt dem pteropodeslam. Dette slam synes at have 
sin største udbredelse paa Atlanterhavets centrale ryg. Det er værd 
at lægge merke til, at uagtet de forskjellige ekspeditioner har fundet 
de her nævnte snegleslegter i store masser ved havoverfladen i de tro- 
piske og subtropiske egne, finder man dem ikke i afleiringer paa større 
dyb end 2000 favne. Dette maa bero paa havvandets opløsende evne. 
I enkelte dybhavsafleiringer finder man saa store masser af 
diatoméernes kiselskal, at man har kaldt afleiringerne diatoméeslam. 
Dette diatoméeslam, hvis midlere dyb kan sættes til omtrent 2700 m., 
er i vaad tilstand gulagtigt, men bliver hvidt, naar det tørres, og ligner 
i det store og hele taget den kiselgur, som findes i flere af vore norske 
indsjøer. —Foruden mange arter af diatoméer finder man ogsaa de 
saakaldte radiolarier samt kiselnaale af svampe. —Diatoméeslammet 
indeholder ogsaa en gjevnemsnitlig gehalt af kulsur kalk af noget over 
20 pet., der væsentlig skyldes pelagiske foraminiferer. 
Det andet kiselrige organiske slam, radiolarieslammet, findes paa 
å 
F- 
