367 
verdenshavenes største dyb, hvor det optræder sammen med det røde 
dybhavsler, som det ogsaa paa sine steder synes at gaa gradvis over i. 
Saavel med hensyn til farven, der er rødlig eller brunagtig, som med 
hensyn til andre egenskaber ligner det det røde dybhavsler. For- 
skjellen er i det store og hele saa liden, at man kan sige, at radiolarie- 
slammet er et radiolarierigt rødt dybhavsler. 
Som allerede før omtalt aftog globigerinaslammets kalkgehalt, 
naar man nærmede sig de store dyb, og foraminiferernes kalkskal var 
saa sterkt opløste, at man maatte antage, at de under synkningen mod 
bunden maatte have været sterkt angrebet af havvandet. Det var da 
at vente, at man under en vis grænse skulde finde et sediment, der 
manglede de smaa kalkskaller. Dette sediment maatte altsaa væsent- 
lig bestaa af uorganiske bestanddele, men kunde selvfølgelig ogsaa 
indeholde rester af de vanskeligere opløselige kiselskal af andre 
organismer. 
Det resultat, hvortil vi ved disse betragtninger er kommet, stem- 
mer godt med de faktiske forhold. Havbunden er paa de største dyb 
bedækket af et væsentlig af uorganiske bestanddele bestaaende sediment, 
og dette sediment, som man har kaldt det røde dybhavsler, er ifølge 
Murray og Renard det mest udbredte moderne sediment, idet det efter 
deres beregninger dækker omtrent 35 pet. af den hele havbund. 
Som det vil kunne sees af kartet, har det røde dybhavsler sin 
største udbredelse i det stille ocean. I Atlanterhavet, som gjennem- 
gaaende har ringere dybde, er globigerinaslammet det forherskende 
sediment; det røde dybhavsler optræder i Atlanterhavets nordlige del 
i to forholdsvis mindre felter, der er adskilt ved Delfinryggen, og i 
den sydlige del i tre felter, adskilt ved Challengerryggen. Ogsaa i 
det indiske hav er globigerinaslammet det overveiende. 
Det røde dybhavsler har de samme egenskaber som de almindelige 
lersorter; det er plastisk, bliver i tørret tilstand haardt o.s.v. For- 
uden de talrige amorfe lerpartikler indeholder dette ler ogsaa smaa 
brudstykker af mineraler og bergarter af vulkansk oprindelse; navn- 
lig synes der at være talrige smaa korn af vulkansk aske og pimsten. 
Saadanne partikler maatte man ogsaa vente at finde, da som bekjendt 
store masser af vulkansk aske efter udbruddet spredes over store om- 
raader, og millioner af pimpstene flyder omkring paa havet. Disse 
pimpstene bliver, idet de af vind og strøm transporteres omkring, 
slidt, og de smaa partikler synker langsomt ned mod bunden. Maaske 
skriver endel af det vulkanske materiale sig ogsaa fra undersjøiske 
