369 
og de større øers kyster er tilførselen af materiale fra land saa stor, 
at saavel det røde dybhavslers organiske bestanddele som skallerne 
af de smaa organismer træder rent i baggrunden. 
Brev fra Kvitingsø. 
af Dr. Hans Reusch. 
Hr. redaktør! 
Dampskibet, som gaar fra Stavanger mod nv. til Skudesnes an- 
løber Kvitingsø øgruppe, som ligger ytterst ude mod havet midt i 
mundingen af Boknefjord. Øerne tilhører strandfladen og naar neppe 
nogensteds mere end 30 m. o. h. Paa en af høiderne staar et vel 
4 m. høit middelalderligt stenkcrs; bergarten i det er en kvartsrig 
glimmerskifer med granat, hvad der viser, at det maa være tilført andet- 
steds fra. —Nogle fordybninger, som man har villet tyde som ind- 
huggede, saa nærmest ud til at være dannet ved forvitring. 
Den mest dominerende bygning paa øerne er det gammeldagse 
fyrtaarn, en kalket 8-kantet murbygning vel 27 m. høi, hvis nedre del 
er omtrent 100 aar gammel. Paa en tredje høide staar den lille 
veiromsuste trækirke. Øgruppens tre største øer har mellem 4 og 500 
indbyggere, jævnt velstaaende fiskere og sjøfolk. 
Afstanden fra vest mod øst er henimod 4 km. I geologisk hen- 
seende adskiller Kvitingsøgruppen sig fra Boknfjordens andre øer, 
idet den er opbygget af grønlig kloritisk skifer, der danner en fort- 
sættelse af en bergartgruppe, som man har i nord paa Karmøen, og 
hvori Visnes grube forekommer. Man maa antage, at bergarterne op- 
rindelig har været vulkansk tuf, altsaa af samme art som de masser, 
der har begravet Pompeji. Bergarten er laget og ligger i folder, der 
gaar i nordostlig retning. I overensstemmelse hermed gaar alle 
klipperygge, alle viker og de sund, der deler mellem øerne i retning 
nord—syd. I forbigaaende kan bemerkes, at alle huse, som ikke netop 
ligger indkilet i en eller anden forsænkning, ogsaa er orienteret paa 
samme vis, det skal være, for at de skal byde sin smalside til sjødrevet, 
som mest kommer fra syd. 
Et sted saaes mod vest rettede skuringsstriber. En ismasse, der 
kom glidende ud Boknefjorden har altsaa en gang overflommet øgrup- 
[9 
Naturen 1907. 24 
