370 
pen. Man har forresten i denne egn vidnesbyrd ogsaa om en mildere 
periode under istiden. Fra en saadan skriver sig saaledes sandsynlig- 
vis knuste skjæl i en morænemasse, som jeg lagde merke til længer 
inde i Boknefjorden i Nærstrand paa Gaarden Kvam, ca. 20 m. o. h. 
Efter istiden maa øerne have ligget under havet og er senere steget 
op. Hvert punkt paa dem har saaledes en gang ligget i havskorpen 
og været udsat for havbrændingen. Morænemasser, som har ligget 
over" fjeldet, er herunder vasket bort; enkelte steder, fornemlig paa 
den østligste af øerne, den hvorpaa selve gaarden Kviting ligger, er 
der enkelte store fremmede vandreblokke, som antagelig er rester 
efter de forsvundre morænemasser. Det løsmateriale, som nu findes 
paa øerne, er ikke rigeligt tilstede; det ligger ikke i terrasser eller i 
afleiringer, men danner fornemlig flader mellem de opragende klippe- 
rygge. 
Landets stigning har været afbrudt af en liden sænkning, littorina- 
sænkningen. Paa gaarden Haaland har man fundet omtrent 3 m. o. h. 
(middelvandstand) torvjord dækket af vel I m. havateiring, rig paa 
skjæl, nederst førende littorina og øverst bestaaende omtrent bare af 
østerskaller.") 
Øernes bergart tæres og forvitres let. Ud mod det aabne hav er 
stranden et merkværdigt virvar af skarpryggede klipper, som man kun 
med møie kan kravle omkring paa. Ellers paa øerne er klipperne om 
end høist ujevne, dog mindre fantastiske. Veirsmulringen har virket 
paa dem, og vinden har bidraget til at føre løsnede smuler udover. 
Hvor der er gravet i jordsmonet, ser man, at dette øverst gjerne be- 
staar af forvitringsjord med stenfliser. Denne jord er usædvanlig 
frugtbar, og den sterke forvitring blev saaledes efter al sandsynlighed 
aarsagen til, at øgruppens plantedække ser ganske anderledes ud, end 
vi ellers er vant til paa kysten. 
Lyngplanter er ren sjeldenhed, og der er ingen rigtig torv, følgelig 
heller ingen sorte torvgraver, derimod dækker et jevnt tæt tæppe ai 
lavt græs, altid grønt i den fugtige luft, skraaninger og høider, hvor 
ikke klipper rager frem. Disse grønne græsbakker minder om Eng- 
land, og naar man har talt om Jæderen som et stykke Danmark fast- 
1) Denne havafleiring dannede en svag ophøining af terrænet ved enden af en 
vik. Bag den fandtes underst i et omtr. l/p m. tykt lag af græs og torvjord hvi- 
lende paa forvitringsjord 4—5 egetræs redskaber, der nærmest saa ud som smaa 
aarer 11/9 m. lange; de laa horizontalt, en saaes endnu urørt paa stedet ragende 
frem i en grøft; en er oversendt til Stavanger museum. 
