383 
den af elveleiet. Der har været gjort talrige forsøg paa at bringe paa 
det rene, hvor vandet blev af, men disse forsøg har hidtil altid været 
uden resultat. Først i høst har det lykkedes at løse gaaden. Efter 
initiativ af den wiurtembergiske regjering blev sagen undersøgt af en 
for anledningen opnævnt videnskabelig kommission. Videnskabsmæn- 
dene medbragte en stor mængde af et grønt farvestof, som de lod 
slippe ned i aabningerne, hvor vandet forsvandt. Ffterat man havde 
ventet i over 8 døgn, kom endelig den grønne farve tilbage i elven 
Aach i Baden, en liden elv som løber ud i Bodensjøen. 
Donau, hvis hovedløb munder ud i det sorte hav, sender altsaa 
gjennem Bodensjøen og Rhinen tillige en del vand til Nordsjøen! 
Men paavisningen af denne underjordiske forbindelse har tillige en 
anden og mere vidtrækkende betydning. Den lange tid, som medgik, 
inden den grønne farve viste sig i Aach, tyder paa, at der under den 
sydlige del af Schwarzwald findes betydelige underjordiske huler, del- 
vis fyldt med vand. Allerede tidligere har det fra jordskjælvsstatio- 
nerne i Strassburg og Heidelberg været fremholdt som sandsynligt, at 
der i denne trakt fandtes store saadanne hulrum under jordoverfladen. 
(Efter ,La Tribune de Genéve", 23de sept. 1907). 
En rettelse. I stykket ,Store forskyvninger i jordskorpen" skri- 
ver jeg s. 214 følgende: ,Jeg antager endog, at der har fundet store 
vandrette forskyvninger sted i strøg, hvor man hidtil ikke har tænkt 
paa dem. Jeg har her nærmest for øie de foldede silurstrøg i det 
saakaldte Kristiania territorium.” 
Da dette blev nedskrevet, erindrede jeg ikke Brøggers udtalelse i 
yNorge i det 19de Aarhundrede I*, s. 14, der hvor han omtaler, hvad 
han kalder for høifjeldstavlen. Den lyder saa: ,Den yderste randsone, 
der kun er opbevaret i Kristianiafeltet, synes opstuvet i folder oven- 
paa grundfjeldets overflade foran de nedgledne masser, idet alunskife- 
ren nærmest ovenpaa grundfjeldets gamle plan her synes at have afgivet 
smørelsen for de glidende masser." 
Hans Reusch. 
Æteren. At der maa være noget i verdensrummet mellem him- 
mellegemerne viser sig derved, at det ellers vilde være utænkeligt at 
lysbølgen kunde forplante sig fra de fjerneste stjerner til os; vand- 
bølger forudsætter vand, og lysbølger forudsætter et radium, som vi 
kalder æter. 
Da lysbølgerne er tversvingninger af samme art som svingnin- 
gerne i en: tonende stang, saa maa æteren være et fast elastisk kjerne 
og endnu fastere end staal. Samtidig maa vi antage, at den omtrent 
mangler vegt. Hein har regnet ud, at den vilde forsinke maanens 
omløb om jorden, forandre stjernernes gang og desuden rive bort vor 
atmosfære, selv om den kun var 3 millintedel saa tæt som luften 1 et 
Crokes rør, der paa det nærmeste er lufttomt. Lord Kelvin har reg- 
net ud, at dens tæthed er en titusenbilliontedel af vandets tæthed. Ft 
legeme af disse egenskaber er aldeles ukjendt for os paa jorden. Det 
