13 



grund for mange af de omdannelser, som naturen foretager med de 

 ydre organer. 



Tydeligst træider dette maaJ. frem hos de egentlige sverd- eller 

 dolkefiskø, som danner den lill© familie de sverdbærende pigfinnefiske, 

 acanthopteirygii xiphiiformes. De viser under sin udvikling, hvor- 

 ledes vaabenet lidt efter lidt har udviklet sig. 



Ganske unge sverdfisk, som kun har en længde af ©n centimeter, 

 har nemlig et ganske normalt tandfyldt gab, hvis kjæver er lige lange. 

 Senere forlænger overkjæven sig ved, at mollemkj ævebenene vokser 

 ud til en lang sverdformet snabel, som danner et frygteligt vaabein; 

 samtidig forsvinder kjævetænderne. Sverdfisken© er havets største 

 benfiske. De kan naa en længda af 4 — 5 meter, og man har faaet 

 sverd, som alene har været næsten en meter lange og hvis basis havdo 



gr giiWWfffi 



Fig. 1. Et stykke af en skibsside, gjennemboret af en sverdfisk, histiophorus 



eiadius. 



en bredd© af 8 cm. Da nu sverdfisikene er overordentlig dygtig© og 

 hurtige svømmer© — de skal endog med sin opretstaaenidei rygfin 

 kunne seil© afsted for vinden som en baad — ©r det let forstaaeligt, 

 hvad virkning ei) angreb af en sverdfisk vil have, naar dem kommer 

 med fuld fart. Den gjennomborer selv tykke skibsplanker, om d© 

 ogsaa ©r beslaaed© med metalhud; sydhavsbeboernes kanoer gjen- 

 nembores med lethed, hvorved ikke sjelden de i kanoen siddende folk 

 blir dødelig saaret. Den& angreb synes dog fortrinsvis at gjæld© del- 

 finern© og hvalene. I denne kamp med hvalen maa man imidiecrtid 

 ikke forveksl© d©n med den saakaldte "sverdhval" eller spækhugger 

 (orca gladiator), som kun har en sverdformet rygfin. Skibe og baade, 

 som sverdfisken, ved at gjennembore, let kan bring© til at lække, tager 

 den sandsynligvis for storC' fiske, som den derfor feilagtigen angriber. 

 Da sverdfisken ikke formaar at gjøre lige kraftig© bevægelser 

 agterover som forover, lykkes det den ofte ikke at trække sit vaaben 



