14 



ud ai skibssiden eller baaden, og den maa. derfor brække den af for 

 at faa friheden igjen. I mange museer — deriblandt ogsaa. i Bergens 

 museum — finder man saadanne afbrudte sverd siiddende fast i skibs- 

 planker. Ligeledes fanges ikke saa sjelden levende sverdfiske med 

 afbrudte sverd. 



De egte sverdfiske tilhører to slegter : de større i det Indiske^ og 

 Stille ocean levende arter til slegten histiophorus, som ud merker sig 

 ved, at dens bugfinner er reducerede til to lange griffelformede ved- 

 hæng, og de europæiske til slegten xihpias, hvis arter ganske mangler 

 bugfinner. Middelhavets sverdfisk, som paa ryggen er mørk staal- 

 blaa, paa undersiden sølvhvid, I lir noget over 3 meter lang. Om 

 sommeiren træffes den a,f og til i vore vestlandske f jorde'; den er 

 endog iagttaget i Østersøen. 



Ældre sverdfiske S3'nes at være meget graadige, kan sluge 

 i sig alt muligt. Da. kaptein Posonby skulde hente opigjen de 

 kostbarheder, som havde tilhørt det franske skib "L'Orieni"' , som 

 Nelson sprængte i luften veid Abukir, fangede man en uhyre sverd- 

 fisk, som svømmede omkring vraget og som satte dykkerne ordentlig 

 skræk i livet. Grlæden over denne fangst blev saameget større, da den 

 spiselige fisk slagtedes og man fandt i dens mave to anseelige træ- 

 kister — • historien fortæller, at de maalte 80 kvadrattommer — som 

 skrev sig fra skibets ladning og var fyldte med raa diamanter. 



Ogsaa hos en bruskfisk (størart), som lever i nogle af Nordame- 

 rikas floder samt hos den indtil 6 meter lange psephorus gladius fra 

 Yangtsekiang og lloangho, forlænger snuden sig til en SAferdformet 

 snabel, som hos sidstnævnte art endog kan naa en længde af mere 

 end to meter. I denne forlængelse deltager begge kjæver. Disse 

 fiske kan imidlertid kun i meget uegentlig forstand kaldes sverdfiske, 

 da "sverdet" er ganske blødt og sandsynligA-is gjør tjeneste som et 

 føleorgan i Hoanghos og Missisippis mørke flodvand. 



Hos narhvalen, monodon monoceros, vokser den ene hjørne- 

 tand — som regel den høire — ud til en indtil 3 meter lang stødtand, 

 som er skmeformet tvundet om sin akse. I ældre tider spillede 

 deaine tand en stor rolle i kuriositetskabinetterne, da man antog at 

 den var hornet ;if det eventyrlige engelske vaa.bendyr, enhjørningen, 

 hvis navn monoceros da ogsaa. er bleiven tilføiet til slegtsnavnet, mono- 

 don, som betyder "det entandede dyr'' . Spaan af denne formentlige 

 enhjørning betragtedes som et meget virksomt aiitidot, og der for- 



