22 



gjældende under kjernens sukcessive stivnen, som følge heraf blev der 

 et enormt tryk paa de indre lag. 



Den metalmasse, som Moissan saaledes fik, kogte han først med 

 saltsyrei, indtil alt jernet var opløst, residuet behandledes først med 

 kongevand og derpaa afvekslendei med kogende svovlsyre og flussyre. 

 Ved videre opheden med koncentreTet svovlsyre og salpeter blev 

 først alt amorft kulstof ødelagt, ved derpaa følgende beh.ajidling med 

 rygendei salpeteirsyre og kaliumklorat ødelagdes ogsaa grafiten. For- 

 uden smaa mængder af andre substanser, var der nu tilbage et antal 

 mikroskopisk smaa, mørk farvede, krystalliserede diamanter, som ved 

 dekantering med vædsker af passende specifik vegt lod sig udskille 

 fra de førstnævnte stoffe. Moissan ha.r senere ændret noget disse 

 forsøg, id&ti han f. eks bragte smeltemassen i et; ba,d af flydende bly^ 

 elletr han lod det af kjøles i en kobberblok, som var forsynet med en til 

 massen passende hulning ; han har hundreder af gange gjentaget for- 

 søgeme og herved faaet, foruden graa og sorte, mere eller mindre 

 ugijennerøsiigtige diamanter, ogsaa fuldkommen udviklede f arveløse. 

 At kulstoffet virkelig er omdannet til denne ædle modifikation, frem- 

 gaar af krystallernes haardhed, den spe€ifike vegt og af den kemiske 

 analyse. Da der i alle trei tilfælde var en fuldstændig overensstem- 

 mjolse med de egenskaber, som de naturlige diamanter viser, er der 

 ikke grand til at nære tvil angaaemde Moissansi resultater. 



Ogsaa med hensyn til den ydre form og til krystalforholdene 

 viser de kunstige diamante^r den mest fuldkomne analogi med dei na- 

 turlige. Det er endvidere ganske interessant, at enkelte eksemplarer 

 af de kunstige diamanter, da de havde henligget en stund, sprang 

 istykker uden nogen ydre foranledning. Ganske det samme kan ogsaa 

 indtræffe med de naturlige diamanter, særlig de^m fra Kap, til ved- 

 kommende eiers store bestyrtelse. Moissan tilskriver dette det høie 

 tryk, hvorunder de eir dannede. 



Desværre er det ikke lykkedes at fremstille^ stene af saadan stør- 

 relse, at dei er brugbare. Alle forsøg herpaa, arbeiden meid større 

 kvantiteter, vekslende udvalg af det anvendte material, forskjellige 

 metoder til afkjølingen o. s. v., har ikke ført til maalet. De største 

 kunstige diamanter har kun en diameteir af 0.5 — 0.6 mm. 



Den, der besøgte den sidste verdensudstilling i Paris, havde oftere 

 i annekset til den store maskinhalle anledning til at se Sen her be^ 

 skrevne fremstillingsmaade af diamanter. Ligeledes havde Moissan 



