28 



Mindre meddelelser. 



Kineserindernes forkrøblede fødder. K. A. H ab eier*; for- 



tæller herom bl. a. følgende: 



Dem skik at hemme smaapigernes- fødder i deres vekst, saa. de blir 

 forkrøblede, er dybt indgroet hos kineserne. Manschuerne dorimod, 

 ligesom de livlige og intelligente sydkineseTe, gjør det ikke; enkekei- 

 serinden og alle damer ved cet keiserlige hof har derfor normale fødder. 

 Naar man ogsaa i Syd-Kina kan træf?e paa kvinder med forkrøblede 

 fødder, saa. tilhører disise ikke det indfødte folk, men indvandrede 

 familier. Almindelig udbredt er fodforkrøblingen i Yangtsedalen, i 

 Schantung, og den skal findes^ over store strækninger af det kinesi- 

 ske rige. 



Om hvor gammel denne skik er, og hvad der egentlig ©r grunden 

 til den, derom er der blevet talt og skrevet meget. Selv blamdt kineserne 

 herskeir der stor uklar hed over disse spørgsmaal. Dog maa, det iet- 

 hvertfald inidrømmes, at kineseren betragter fodforkrøblingen som et 

 værdifuldt forskjønnelsesmiddel for det svage kjøn. Jeg har ofte 

 talt derom med kineserei, Siom var fra disse egne. De udtaltei altid, at 

 de ikke kunde forståa, at en mand kunde finde behag i en kvindei med 

 stor© fødder og bredsporet gang ; det passede sig overhovedet ikke 

 for en kvindei at løbe omkring, hun skulde pen!/ bli hjemme i huset og 

 sysle medl haandarbeider. Paa ganske lignende maade ytrede den 

 gamle Li-Hung-Chang sig engang, og han tilføiede : "Jeg skulde dog 

 gjerne forbyde fodbindingen hosi mine døtrei, dersom jeg var sikker paa, 

 at de alligevel vilde faa sig mænd af deres stand." 



Fodbindingen forelages fra. ungdommen af, maaske allerede fra 

 barnets førsle aar. De kinesiske pigea' er fordetmeste forkjælede og 

 lunefuldei, og vægrer sig mod den plagsomme bandage. Hyppig kan 

 man da høre moderen sige til sit barn: "Du er dum, hvis. du ikke 

 binder dine fødde*- ind, men lader dem vokse sig store ; du blir da 

 siden heller ikke smuk og faar ingen mand." 



I de første 10 leveaar synes fodbaiidagens virkning paa f odens 

 form ikke at være synderlig stor. Jeg saa engang i I-tschang nn om- 

 trent ti aar gammel pigti, der var faldt i våndet og blev trukket halvdød 

 op igjen. Man bragtei hende først iland, hvor hun kom sig lidt, og 

 derpaa over i husbaaden. Her klædte man hende ganske af og tog 

 ogsaa bandagen af fødderne. Foden var endnu ikke saa misformet, 

 som den blir hos vosne, men rettede sig ud næsten til sin naturlige 

 form, efterat bindene var fjernet. Den samme iagttagelse' har afdøde 

 tolddirektør T. G. von Mollendorf gjort flere gange i Ningpo. 



Sindssyge river bandagen af og slipper for den. Hos gamle fat- 

 tige familier, hvor legemet i aarevis ikke blir renset for ?muds, ofrer 

 man mindre tid og møie paa, fodbindingen, dog kan man altid se mer- 

 ker efter den i fodens. korthed og i den humpende gang. 



*) Schiidel und Skolettteile aus Peking. Jena \W2. 



