29 



JJe rige4'e klasser driver fodbindingea meget ivrigere end de fat- 

 tige arbeidsklasser ; ogsaa den almindelige landbefolkning, særlig i 

 Yangtseprovinseme, Schantung o. fl. st., binder ind fødderne. Jeg 

 har ofte seet kvinder af arbeidsklassen med slige forkrøblede fødder 

 bære vand med vandsæle, arbeide i de møller, som drivea af æsler 

 eller okser, eller arbeidende med indsamling af bomuld paa agreine. 

 Derimod kan slige kvinder ikke biniges til arbeide med risdyrkningen, 

 fordi deres fødder ikke faar fodfæste i det vaade dyn paa. lismarkerne. 

 Derved taber her raanden den hjælp, han ellers vilde have af sin kone 

 til dette tunge ai"beide, mens t. eks. den japanske kvinde i .stor ud- 

 strækning udfører netop dette arbeide. 



1 ds distrikter, hvor en del af befolkningen bor i ba,ade paa, flo- 

 derne (t. eks. Yangtsekian), kan kvinder med forkrøblede fødder, paa 

 grund af sin usikre gang, kun med vanskelighed bevæge sig paa de 

 glatte tiljer i baaden, og de falder derfor ikke sjelden overbord, naar 

 baaden gjør en uventet bevægelse. Ikke destomindre hjælper de sin 

 mand ganske godt med at ro og fiske. 



De tyske soldater kaldte kineserpigexmes forkrøblede fødder for 

 "trommestikker" eller "gjedefødder" . I virkeligheden minder og- 

 saa fødderne og læggene om saadanne. Fodens omfang er sterkt 

 formindsket, lægmusklerne daa,rlig udviklet og fodleddet virker om- 

 trent ikke. Derved blir gangen humpende og yderst ubehjælpelig — 

 i kinesernes øine rigtig "chic" . Gaar man om aftenen omkring i en 

 kinesisk by i Schanghai, kan man ofte i restaurationerne se koncer- 

 terende sangerinder, som lader sig bære i stol eller paa skuldrene af 

 en tjener, fordi de neppe kan gaa. Ved siden, af løber saa kunstner- 

 indens storfodede tjenerinder, som fordetmeiste stammer fra Syd-Kina 

 (Kwangtung). Sangerinderne er forøvrigt velbyggede, har ert blomstH 

 rende ansigt og i almindelighed pene træk ; den overlag rige klæde- 

 dragt, sminken og de broderede sraaa tøfler forhøier det gunstige ind- 

 tryk. Derimod saa jeg ofte hos ældre kvinder, med forkrøblede fødder, 

 slappe ansigtstræk, der var fortrukne af smerte. Blandt landbefolk- 

 ningen saa dog mange, trods sine forkrøblede fødder, ofte meget robuste 

 og friske ud. I folkeopløb er slige kvinder ilde ude. Blir de revet 

 overende, kan de neppe nok, eller kun med fremmed hjælp, komme sig 

 paa benene igjen. Kommer der varme i et huS' om natten, kan de kun 

 med største vanskelighed undslipps og maa i tilfælde bæres bort, da 

 det selv med ikke tilbundne fødder er dem umuligt at komme hurtig 

 afsted — om natten løser de paa bindene eller tager dem helt af — . 

 Betændelser i mellemfoden faar diss© kvinder ofte. 



Den maade, hvopaa bandagen anlægges er forskjellig — den 

 snøres heller ikke altid lige stramt. Hensigten med bandagen er at 

 gjøre fodhvælvingen rigtig høi. For det meste binder man først bindet 

 flere gange omkring anklerne og fører det derpaa over de fire yderste 

 tær, som saa trækkes stramt nedover mod fodsaalen. Fodsaalen dreies 

 derved paa en dobbelt maade : først krumme® foden sammen forfra 

 bagtil og desuden tvinges ydre forkant nedover. 



I nogle katholske missionsstationer bandagerer man pigernes fød- 



