35 



at almindelige forraaidnelsesbakterier, i sjøen som paa land, spalter 

 svovlvaJidstof af cggehvidestoffe. Men hovedsagelig sker det vel ved 

 en proces, som er direkte modsat svovlbakteriernes virksomhed, nemlig 

 ved reduktion af svovlsure salte (sulfater). Denne sulfatreduk- 

 t i o n skyldes anaerobe bakterier, som lever af organisk næring og 

 tager sit surstof fra sulfaterne. B e i j e r i n c k har fundet saadanne 

 bakterier baade i fers-kvand — i de hollandske kanaler, hvor de ofte 

 om sommeren kan fremkalde en nlidelig stank — og i sjøen. Hos os 

 findes de ganske sikkert i en hel række af vore indelukkede f jorde, 

 hvor bundvandet stagnerer, fordi fjorden er afstængt ved en gmnd 

 tærskel, og ovei-fiadevandet er saa meget ferskere og derfor lettere end 

 de dybere lag, at der aldrig foregaar nogen vertikalcirkulation af no- 

 gen væsentlig betydning. I Drammensfjorden f. eks. fin des der bety- 

 delige mængder svovh-andstof langs med bunden, og af frit surstof 

 findes der saa lidet, at der efter al sanidsynlighed er en rig vege- 

 tation af anaerobe bakterier. 



I svovlbakterierne og de sulfatreducerende bakterier aar vi altsaa 

 to fysiologiske grupper, som begge angriber svovlets forbindelser, men 

 som virker i modsat retning og gjensidig kompletterer hinanden. Vi 

 faar derved, hvad vi kunde kalde et "svovlets. kredslob" — som vi 

 skal se, har vi lignende forhold tor kvælstoffets vedkommende. 



De her omtalte' undersøgelser over Sivovlbakteriemes fysiologi 

 og over sulfatredirktionen, som vi for sammenhængens skyld tog med, 

 tilhører allerede en meget senere periode i bakteriologiens historie. 

 I den sidste fjerdedel af det 19de aarhundrede har det bakteriologiske 

 studium tåget et oveirordemtlig raisk opsving. Dette opsving, som 

 heller ikke kunde undgaa at gjøre sig gjældende ligeoverfor havbak- 

 terierne, skyldes store metodiske fremskridt, som vi først og fremst 

 skylder P a s t e u r og K o c h. Pasteur var den første, som begyndte 

 med at skaffe sig r e n k u 1 1 u r e r af de mikroorganismer, som haji 

 vilde undersøge ; hans metode a,r endnii temmelig besværlig. Han 

 tog en bakterieholdig vædske, fortyndede den gjentagende med en 

 bakteriefri iiæringsopløsning for at iaa. den cha.nce, at der i en be- 

 holder blev bare en eneste udviklingsdygtig bakterie ; næringsopløs- 

 ningen i denne beholder kom da til at opfyldes udelukkende med efter- 

 kommere af den enei celle. 



