36 



Overordentlig meget lettere blev det at skaffe sig renkulturer, 

 efterat Koch i 1881 indførte brugen af gelatinplader. En bakterie- 

 holdig vfedske blandes med en Hydende gelatinoplosning, som inde^- 

 holder de nødvendige næringsstoffei, og bringes til at stivne ""il gele 

 f. eks. i et tyndt iag paa en skaal eller plade af glas. Bakterierne 

 blir da nødt til at ligge hver paa sin pladsi, men de fleste hindres ikke 

 derved i sin iidvikling, de formerer sig: hver for sig, saa man faar 

 tydelige, vel adskilte kolonier, som godt kan studeres med det blotte 

 øie. Paa den maade er det ikke vanskeligt at skaffe sig en stam-me, 

 som har udviklet sig bare af en eneste celle og altsaa bestaar af kun 

 en art. 



Metoden er saa simpel, at hvemsomhelst kan oplæres til at iagt- 

 tage de nødvendige forsigtighedsregler. Følgen deraf var den, at der 

 i de^ følgende aar blev udført en stor mængde bakteriologisk© arbeider, 

 men af meget forskjellig værdi ; der er beskrevet et utal af arter, 

 men de fleste desværre saa utilstrækkelig, at de neppe kan gjenk] endes 

 efter diagnosernei. 



Af havbakterierne er dog endnu kun meget faa beskrevet, og 

 endnu færre er indgaaende studeret, saa at man ved noget videre om 

 deres fysiologi, deres^ livsbetingelser og forekomst. I morfologisk 

 henseende er alle de arter, som findes i fri sjø, altsaa uafhængig af bun- 

 den, hverandre overordentlig lige ; mens vi paa land har sn temmelig 

 stor mangfoldighed af former, ser næsten alle de egte haivbalrterier 

 ud omtrent som koleravibrioner. De er smaa, livlig bevægelig© og 

 bøielige, og af fysiologiske egenskaber, som de har tilfælles, kan vi 

 nævne, at dei ikke danner sporer, som kan modstaa kogning, at de er 

 overordentlig ømffndtliges selv for svage syrer, og at de trænger salt 

 til sin normale udvikling. Hvis man forsøger at dyrke dem i fersk- 

 vand, vil de ikke vokse ; derimod kan de nok nøie sig med adskillig 

 lavere saltspænding, end der findes i sjøen; lysbakterier fra Hollands 

 kyst, hvor saltholdigheden af sjøvandet er over 3 pct., kan endnu saa- 

 vidt vokse paa. næringssubstrater, som indeholder 0.7 — 0.8 pct. salt. 



Skjønt altsaa havbakterierne i morfologisk henseende staiar hver- 

 andre saa nær, afviger de meget fra hverandre ved fysiologiske for- 

 hold ; vi har i sjøen, hvad vi kunde kalde fysiologiske arter, som ■ 

 supplerer hverandrci i at fuldføre de tilsvarende opløsningsprocesser, 

 som paa land udføresi af et meget større antal morfologiske arter. 



Det er en overordentlig interessant og taknemmelig opgave at un- 



