8 



hale ikke længere i samme spor som dens hoved. Halen viger ud af 

 banen, som om den blev stødt bort af solen. Kepler mente, at komet- 

 halen bestod af gaser, som udviklede sig fra kometens hoved og be- 

 vægede sig uafhængig af hovedet. 



Disis© gaser, ment© han, blev ved solstraalernes tryk stødt ud af 

 hovederts ban ei Denne Keplers forklaring er altsaa i det allersidsto 

 aar endelig bleven bekræftet som rigtig, efter at den i de forløbne 300 

 aar gang paa gang er slaaet ihjel af de største fysikere og astronomer. 

 Dog maa Keplers anskuelser modificeres', fordi vi nu ved, at den lys- 

 teori, hvorpaa Kepler hyggede sin forklaring, sikkei^t er urigtig. Det 

 var den saakaldte emissionsteori, hvorefter lyset skulde betinges af 

 uhyre smaa legenier, som blev slynget ud fra det lysende legeme. Af 

 denne teori fulgte det ganske naturlig, at disse smaa legemer, naar de 

 bombartderede en væg, maatte frembringe et tryk paa væggen. Skjønt 

 Newton henved 100 a,ar senere forsvarede emissionsteorien, holdt 

 han dog Keplers forklaring af komethalernes afvigelse fra den egent- 

 lige kometbane for urigtig. Newton antog, at verdensrummet var 

 fyldt med et gasformjigt stof, som havde større tæthed end de gaser, 

 som udgjorde komethalen. Naar nu kometen i sin helhed blev til- 

 trukket af solen, men halen var "lettere" end den omgivende gas, 

 vUde det gaa den som et træstykke i vand : uagtet dette trækkes ind 

 mod jorden ved tyngdekraften, fly der det op, fordi våndet har mindre 

 tæthed. Vanskeligheden ved denne Newtons forklaring beptod bl. a. i 

 at tænke sig verdensrummet fyldt af et gasformigt stof af den tæthed, 

 som her vilde fordresi Imidlertid maatte ogsaa de, der holdt paa 

 forklaringen, ved hjælp af lystrykket ændre sin opfatning. Forkla- 

 ringen hyggede som sagt paa- emissionsteorien, og denne var ingen- 

 lunde almindelig antaget. Samtidig med Newton levede H u y g a e n s, 

 som opstillede sin bølgeteori. Huyghens forklarede lyset som en 

 bølgebevægelse i et yderst fint stof, æteren, som skulde findes i ver- 

 densrummet. Nu kan bølgebevægelser være to slags : Enten kan 

 svingningerne i bølgen ske i den retning bølgen skrider frem, som 

 saakaldte længdesvingninger ; saadanne længdebølger er lydbølgemfi', 

 eller kan svingningerne ske paa tvers af den retning, hvori bølgen 

 skrider frem ; saadanne tverbølger er f. eks. vandbølgerne. Huyghens 

 tænkte sig lysbølgerne som længdebølger. Med denne fox-estilling kan 

 man da ogsaa godt tænke sig, at lyset øver et tryk. Falder nemlig 

 lyset mod en væg, saa skulde altsaa lysbølgerne bevæge æteren ud og 



