Mellem den arkæiske og cambriske tid ligger den algonkiske tid. 

 Denne slog man før sammen med den arkæiske ; hos os kaldte man 

 det hele underet for grundfjeldets tid. Jo mere man studerer bergart- 

 naasserne fra den algonkiske tid, des mere overvældes man ved ind- 

 trykket af deres overordentlige mægtighed og ved de umaadelige tids- 

 rum, som raaa have medgaaet til deres dannelse. 



I det indre af Telemarken, over den midterste del af Numedalen 

 og nordover til Hallingdalen udbreder sig et stort strøg af algonkisk 

 fjeld. Paa hosstaaende lille kartskisse er dets udbredelse antydet ved 

 en prikket linje. 



Fig. 1. Det algonkiske terræn i Telemarken og Numedal. 



Keilhau var den første, som bragte udførligere meddelelser om 

 disse egnes geologi; Tellef Dahll behandlede dem i 1861. En- 

 kelte meddelelser er ogsaa fremkommet fra andre i den senere tid, 

 saaledes har J. H. L. Vogt beskrevet en hel del ertsforekomster fra 

 distriktet. 



Kvartsit, som er hærdnet sandsten, har stor udbredelse, og strøg, 

 hvor den forekommer som herskende bergart, er paa kartet antydede 

 med prikker. Paa nogle steder tinder man et smukt bevis paa, at den 

 sand, hvoraf kvartsiten er dannet, af sattes paa gruudt vand. Naar 

 man nemlig spalter bergarten op efter dens lagflader, ser man, at 



