42 



ganske rolig har fortsat sin for nogle oieblikke afbrudte virksomhed, 

 ja, det forekommer os endog, at selska.bet er bleven talrigere, eller 

 ogsaa ivrigere end før; ti det synes os nu, som om det rJrysser med 

 kongler og konglerester overalt. I virkeligheden kommer det dog 

 kun af, at vi nu er bleven mere opmerksomme herpaa. 



Men vi vil nu betragte den skudte- fugl noget nærmere. Den 

 viser sig at være en ren pragtfugl, næsten helt mat karmosinrød, vin- 

 gerne sortegraa og halen helt sort; oversiden har paa enkelte steder 

 smukke overgaiUge til gult og grønt, og overgumpen er næsten helt 

 orange. Den kraftige, men noget plumpe leg&msbygning, den for- 

 holdsvis korte hals og det tykke, sterke, kiiimmedei neb minder ikke 

 lidet om de smaa paipegøiearteir. Men vi ser snart, at det her ikk& 

 blot er overnebbet, men ogsaa. undemebbet, som er bøiet, saa. at begge^ 

 nebspidser kr3^dsci' hina.nden, og Ai forstaar nu, at den fugl, vi holder 



Fig. 1. Hoved af en mig han. 



i vor haand, tilhører korsnebbenes eiendommelige slegt. Det er en 

 pragtfuld han af furukorsnebben (loxia pityopsittacus), vi har været 

 saa heldig at faa. tag i. 



Korsnebbene er en i høi grad eiendommelig og int&rassant fugle- 

 slegt, som hos os kun tæller tre arter, hvoraf den ene endog kun maa 

 ansees som en tilfældig og sporadisk gjæst i vore skoge. 



Slegtens vigtigste kjendemerker er det eiendommeligt formede neb, 

 hvis underkjæve med sin spids skyder op paa siden af over kj æven, 

 saa at begge kjævespidser danner et kors. Forøvrigt er nebbet sterk, 

 tykt og sammentrykt fra^ sideirne (se fig. 1). Overkjæven er bøiet 

 nedad og tilspidset, men er uden indskj æring paa siderne. Underkjæ- 

 vens kanter er bagtil opstaaende ; næseborene smaa og rundagtige, 

 dækkede af freimliggende børsteformede fjær. Vingerne er s-malei og 

 ikke meget lange, og halon er temmelig kort, i spidsen dybt indskaaret, 



