45 



fjæi-. Hos de fuldt udviklede ældre hanner er parringsdragten i rege- 

 len smukt karmosinrød, hos d© fleste' unge hanner derimod efter den. 

 første fældning sedvanlig gulgrøn eller matgrøn, og hunnernes' faxve- 

 dragt ©r ialmindelighed mat graagrøn, undertiden med gulagtig a,nstr}'g- 

 ning. i det helci er dog farveklædningein saa varierende, a-t vi selv i 

 støler© flokke har vanskeligt ved at finde to ganske ens udseend© eks- 

 emplarer. 



Dette hænger dog ogsaa for en stor del sammen med en an- 

 den eiendommelighed i disse fugles levevis; korsnebbene formerer 

 sig nemlig saa at sige til alle aarstider, og særlig gjælder dette i de 

 gode frøaar. Følgen heraf er da ogsaa., at man om sommeren kan 

 træfle snart sa.g-t all© udviklingsstaidier, lige fra de netop uddøine ungei" 

 med sin graaspetted© rededragt til de sterkt karaiosinrøde gaml© han- 

 ner, og smukt graaigrønnei hunner. Af 30 ekseimplarer, som nærvæ- 

 rende forfatter i den forløbne sommer skjød i furuskogene paai Voss, 

 var saaledes ikke 2 eksemplarer ganske ens farvede. Det synes ogsaa 

 af de her nedlagte ekseimplarers farve at fremgaa, at enkelt- ung© han- 

 ner allerede efter første' fældning anlægger en delvis rød farvedragt, 

 hvad der forøvrigt ogsaa. tidligere ©r konstateret af professor Collet. 

 Dett© turd© dog vær© en forholdsvis sjelden foreteelse. 



Som det allerede vil være fremgaaet af det foregaaend© er furu- 

 korsnebben ligesom sine øvrige slegiiiinge en udpræget skogfugl, som 

 med megen færdighed bevæger sig i trærne, hvor den hopper og klatrer 

 med stor dygtighed. Under klatringen betjener den sig ligesom pape 

 gøiern© ofte baad© af benene og nebbet. Ved afplukningen af kong- 

 lerne afbides stilken, lige ved det sted, hvor den er fæstet til grenen 

 og konglerne bæres eft©r denne ind paa den indre, tjukkere del af en 

 gren. De lange tæer med de forholdsvis store krumbøiede klør er vel 

 skikkede til at fastholde den med, og saa begynder arbeidet m©d 

 sfplukningen, som med det velskikkede neb og den færdighed, fuglen 

 besidder, kun tager en forholdsvis liden tid. Man kan saaledes i 

 løbet af negle faa. minutter se flere kongler blive ekspederede, og hvor 

 en større flok har slaaet sig ned, drysser det uafladelig med affrøede 

 kongler og konglerester fra de paagjældende trærs kroner. 



Sin travleste virksomhed udfolder de i trærne naturligvis i den 

 tid konglerne holder paa sine frø. Naar disse efter modningen aabner 

 sig, og frøen©' drysser til jorden, finder vi ofte hele flokke hoppende 

 omkring paa skogbunden i selskab med flere andre frøædende fugle» 



