47 



anlægges sedvanlig tæt inde ved stammen, i temmelig forskjellig høide 

 over skogbunden og bestaar udvendig hovedsagelig af tørre barkviste, 

 der som oftest er sammenflettede med skjæglav, samt undertiden ogsaa 

 af mos, græsstraa og flere andre materialer. Den indre udforing ud- 

 gjøres væsentlig af det fineste skjæglav, samt ofte tørre visne græs- 

 straa, mos og visne barnaalei. 



Sommerrederne er betydelig mindre, og mangler af let forstaaelige 

 grunde den solide udforing, som udmerker vinteiTederne. 



Allerede mens redernes opførelse paagaar, begynder parringen, 

 cg eglægningen indtræfl!er, saasnart rederne er færdige. 



Eggene, hvis antal sedvanlig er 3 til 4, er smudsighvide bestrøede 

 med brune pletter. Deres langde varierer mellom 20 og 24 mm. og 

 bredden kan være fra IG til 17 mm. 



Skjønt de første kuld, som foran er sagt, ofte klækkes om vin 

 teren, klarer ungerne sig dog ganske godt, og man har saavidt forf. 

 bekjendt ikke mange eksempler paa, at større' dødelighed indtræffer 

 under disse omstændigh.eder end ellers. 



Fodringen af redeungerne forega.ar, saavidt man har kunnet kon- 

 statere, for største delen med frø. Professor Collet oplyser, at 

 han i maven hos saadanne unger aldrig har fundet andet end frø og 

 lidt grus. 



Da de ied& naaletræ^frø sandsynligvis kun langsomt fordøios, sker 

 fodringen, der udføres af begge mager, med temmelig lange mellem- 

 rum, ja, der hengaar — ifølge Collet — undertiden en time mellem 

 hver gang, at nogen af forældrene er ved reden. Undertiden bringes 

 •dog ogsaa larver, især sommerfuglelarver og af disse^ gansk? særlig den 

 berygtede furumaalerlarve (bupalus piniarius), hvad der selvfølgelig 

 især er tilfældet, naar denne larve optræder herjende. For vinter- 

 kuldenes vedkommende er fodring med insektkost af let forstaaelige 

 -runde omtrent ganske udelukket. 



Efterat ungerne har forladt rederne, slaar de sig sammen med for- 

 ældrene og streifer omkring flokkevis i skogtrakteirne, hvor de allerede 

 ganske tidlig paa sommeren giver sig ifærd med de endnu umodne 

 iongler, som paa. den tid volder dem meget besvær med afi^røingen og 

 kun skaffer dem forholdsvis lidet næring. Ikke destomindre synes de 

 i denne tid saagodtsom udelukkende at holde sig til disse grønne saf- 

 tige kongler, hvis klæbrige udsvedninger efterha,anden overdrager 

 nebbet med et fuldstændigt harpikslag, som særlig omkring nebroden 



