5G 



aabningen og ligeledes en ovenfor, ki'ogene var rettede opover og tjeate 

 til beskyttelse moa bjørne, som vikle røve honning. Bjørnen pleier 

 neimlig at gaa. op }iaa træets bagside, høiere op end til bikuben, og der- 

 efter entrer den ned mod kuben paa forsiden. Krogene vilde her- 

 under rive den. Man slog ogsaa et bræt paa langs af stammen, udenpaa 

 de to tværbrætter, saaledes at bierne kunde fly ud og ind paa begge 

 sidar af det, mensi det blev umuligt for bjørnen at komme til med lab- 

 ben. Det tjente ogsaa som beiskyttelsie mod vedret. Det var fæstet 

 slig, at det kunde løses nedentil og svinges tilside, naar kuben skulde 

 renses eller honningen tåges ud. 



Til yderligere værn mod bjørne fæstede man oppe^ i kronen et 

 flere f od langt toug, til hvis ende der fastgjordes en tung kniittel 

 ("tølw"), saaledes, at dein kom til at hænge lige foran mdgangen til 

 kuben; naar nu bjørnen lykkelig havde klaret sig forbi krogene og 

 havde faaet brættet bort, maatte den ogsaa skyve denne pendel tilside ; 

 men den faldt lige sikkert igjen ned paai bjørnens lab eller hode, og 

 jo sterkerei den paany blev slaaet væk, des kraftigere^ blev ogsaa de 

 dunk, bjørnen fik, naar den kom slængende tilbage igjen. 



Det udbytte-, som et honningtræ i gamle dage gav, var betydelig 

 større end det, man faai* af biku)'erne i vore haver; det kunde bli op 

 til det 10 — 20-dobbelte. Det er nemlig nu ikke længer muligt at skaffe 

 tilveie' alle de betingelser, der vildc være^ nødvendige for at opnaa lige 

 gode resultater med bikubemes som honningtrærne gav, da alle forhold, 

 særlig sikogforholdene, har forandret sig ganske. Biavlen i honning- 

 trærne efterlignede de naturlige bikuber, forsaavidt bisværmene, naar 

 de overlades til sig selv, i almindelighed pleier at opsøgei huler i trær, 

 sedvanligvis i noksaa stor høide over jorden; og de vælger altid lune 

 steder. Videre anlægger bierne sine kuber kun paa saadanne steder, 

 hvor der er en rig foraarsblomstring og ellers gunstige næringsforhold 

 i nærheden. Nutildags sætter man kuberne for lavt, ialmindelighed 

 altfor veirhaardt og langt borte fra biernes naturlige næringskilder. 

 Bierne maa fly for langt, og de er herunder udsiatte, ikkei alene for 

 vind og andre skadelige ind virkninger, men blir ogsaa forfulgte af sine 

 mang© fiender, især svalerne. 



Før i tiden, da man endnu ikke tænkte paa. noget rationelt forst- 

 væsien og heller ikke paa at tørlægge og nyttiggjøre alle de tnange 

 sumpo med kratskog, særlig pilekrat, havde bierne, naar blomstringen 

 beigyndte om vaaren og ogsaa til alle aarets øvrige tider, fuldt op af 



