^^R 21 1903 



Skoggrænsens og snelinjens større høide tidligere 

 i det sydlige Norge. 



At J. Rekstad. 



I. Furegrænsens større høide i ældre tid. 



Det er ikke sjeldent man støder paa furerødder og furestammer 

 i fjeldmyrene høit over den nuværende furegrænse. Intet steds har 

 dette forhold været mig saa paafaldende som paa. Hardangea-vidden. 



Tidligere findes dette fænomen omtalt hos en række forfatteire. 



S c h il b e 1 e r^) siger saaledes herom : 



"Fra. lande-ts sydspidsei til omtrent 62 gr. n. br. finder man paa 

 flere stedei* i myrene temmelig store og godt vedligeholdte furestamr 

 mer paa steder, der kan, ligge flere hundrede fod over furens nær- 

 værenide grænsie. Her maa altsaa tidligere have været skog, der efter- 

 haanden er bleven fuldkommen udhugget til ved, fornemmelig ved 

 sætrene. Det er saaledes hævet over al tvil, at furegrænsen længere 

 tilbage i tiden i det hele tåget har gaaet høierc' end nu." 



A. Dal,-) der undersøgte myrene paa Hardangervidden sommeren 

 1893, fandt i de grunde myre ved Nordma.ndslaagen op til en høide 

 af 1350 m. o. h. furestubber af et ikke ubetydeligt omfang. Her maa 

 altsaa engang hav© vokset fureskog i den høide. Ved Frisiæt sseter 

 i dalen ved Veigaa fandt han i 1165 m. o. h. store furestammer i 

 myrene og paa det østlige af Hardangervidden flere omvæltede fure- 

 stammer i myrene ved Laageliberget i 1160 m. samt en stor og ret- 

 voksen furestamme ved Raggen sæter under Hallingskarvets sydside 

 i 1260 m. o. h. 



') Norges Vextrige, I, pg. 37H (Kristiania 1885). 



■■') A. Dal. Fra en reise paa Hardangervidden 1893 (Naturen 1894, pg. 

 58—64). 



Naturen 1903. ^ 



