i ha.vet selv foregaar lignende processer som i jordbunden. Vi skal 

 forsøgei at sainle, livad vi ved om disse ting, og vi gaar ud fra 

 eggehvide : 



1. Ammoniukdannelse af eggehvide foregaar i stor udstrækning i 

 ha,vet, det er aldeles utvilsomt; jeg har ogsaa- selv overbevist mig 

 om, at de flestei almindelige hav1)akterier afspalter ammoniak, naar de> 

 ernæres med mere eller mindre sarnmensatte kvælstofforbindelser. 

 Særlig kan nævnes, at vi i havet ogsaa har noget tilsvarende til den 

 eiendommelige uringjæring, ved hvilken urinstof overføres til kulsur 

 ammoniak. Flere af de almindelige lysbakterier og endel andre nær- 

 staaende former har evne til at freimbringe en saadan virkning ; væd- 

 sken, hvori bakterierne lever, blir derved temmelig sterkt alkalisk, 

 men ikke desto mindre kan flere arter fortsætte sin virksomhed, indtil 

 de har spaltet lige til 2 pct. urinstof ; endel landbakterier taaler en 

 endnu høiere alkalinitet, urobacter Pasteurii kan spalte indtil S pct. 

 urinstof. 



Som en følge af disse processer finder vi dai ogsaa, som vi hørte, 

 altid smaia, mængder aimmoniaksalte i havvandet. 



2. Det næste led er oksydation af ammoniak til nitric og videre 

 til nitrat, den saakaldte i. i t r i f i k a t i o n. Den foregaar i jord- 

 bunden i stor udstrækning. Som Winogradskis undersøg&lser 

 har vist, er dea* en art — eller gruppe af arter — ''nitrosomonas", som 

 u dif ører det ene led a f processeii, fra ammoniak til ni tri I og en anden, 

 "nitrobacter" overfører nitrit til nitrat. Begge disse bakterieformer 

 behøver ikke organisk næring; de< opbygger sit protoplosmai ai kuls}re 

 og ammoniak (respektive salpetersyrling), og benytter dertil den energi, 

 som frigjøres ved oksydationen, de kan ikke leve uden at nitrificere. 

 Hvor man finder disse arter levende, kan man derfor med sikkerhed 

 antage, at der virkelig foregaar en nitrifikation. 



Winogradski har, ved at prøve sig frem, fundet kunstige 

 næringsopløsninger, som er særlig skikkede for disse nitrificereiide 

 bakteriers vekst, og ved hjælp af disse opløsninger kan man p a a v i s e 

 bakterierne® forekomst, selv i megeit smaa kvaiiititeter af jord, og for- 

 søgene slaar sjelden eller aldrig feil. De nitrificerende bakterier maa 

 altsaa være overordentlig almindelig udbredt, og overalt,hvor de findes, 

 kan vi ogsaa med fuld sikkerhed antage, at de nitrificerer, selv om 

 det selvfølgelig ofte^ kan ske meget langsomt. 



I sjøen har man forsøgt Winogradskis næringsopløsninger med 



