80 



Men hvor endmere interessant maatte det ikke væie at faa en 

 samling af vore nordiske flintesa,ger forelagt for en sagkyndig komit© 

 af nulevende mennesker, for hvem disse fire^ — fefmtuseinaa.rige men- 

 neskeverkeir vilde havei aktuel interesse, som dagens mest uundværlige» 

 brugsgjenstandei, vaaben og redskaber. 



Derfor var det, jeg laa inat og tænkte paai at foreslaa for "Na- 

 tuien" . Næste gang der udgaar fra Norge en opdager som Lum- 

 holtz eller en samler som D a, h 1, saa skal der medgives dem en 

 liden udvalgt samling flintesager fra. vor stenalder — færdige og paa^ 

 begynidte stykker. Her er forraad nok ved museerrie, jeg har selv en 

 liden samling fra Jæderen ; og naar saa vore videnskabsmænd sidder 

 blandt de indfødte og hair god tid,, skulde de tagei frean de norske 

 ilintesager og læggei merke til, hvad indtryk de gj<3r paa de vilde — 

 særligt paa kvinderne, hvorledes cio fatter dem i haanden, eller sætter 

 stykkerne' i skaft, • — hvilke de .""orstaar brugen af, og hvilke de for- 

 kaster. 



En beskrivelsei af diss'' i a gtt ag el ser, helst i forbindelse med prø- 

 ver paa indskjæftning, vilde jo have den største interesse og give stu- 

 diet af de jordfundne oldsager fra stenalderen — ialfald efter min 

 smag — et oveTordentlig fcrøget værd fremfor de^ tider, da vi havde 

 videnskabens ordre — jeg tror fra selveste Kjerulf! til uden 

 videre at benegte de flintenyrei', vi med egen haand tog i Jæder- 

 str anden. 



Ne.ar man rnindes, at selve det materiale, hvoraf vore forfædre 

 kanske for 5000 aar siden lavede sine- vigtigste brugsgjenstainde, naar 

 selve gjenstandene, baacle de mislykkede, bortkastede stykkei' og de 

 kunstnerisk fuldførte vaaben — naar altsanimen ligger i dem første 

 spaidef&r i selve den jord, vi træder paa idag, kan jeg vanskeligt 

 tænke mig noget mere menneskeligt sammenbindende end dette, at 

 her leiver mennesker, for hvem dissei femtusenaarige oldfund er lige- 

 freim nyt fra idag, gjenstand for deres studium og maal for deres 

 færdighed. 



Og det interessante^ ved denne tanke synes mig at stige, naar vi 

 betænker, a: disse mennesker, af hvem vi muligens kunde erholde 

 autentiske forklaringer om vore fjerneste forfædre, de er ikke' bestemte 

 til at gjennemgaa sin stenalder og følge os videre i udviklingen ; men 

 deres lod er at gaa nedad og udslettes inden aarhitndredet eir omme. 



Imidlertid anbefaler jeg mit forslag, skjønt jeg er ræd, selve de 

 reisende vil finde, der er nyttigere ting at slæbe med sig end flinte- 



