104 



døiels&skanal. Denne er 6 indtil 17 gange længere end kroppen. Selve 

 mavesækken viser en ligesaa kompliceret bygning som drøvtyg- 

 gernes, da. den indoles i 4 å 5 afdelinger. Mens kun enkelte af tand- 

 hvalerne har sterke tsender og er gridske som rovdyr, f. eks. spækhug- 

 geren, er de store taoidløse bardehvaler i regelen godmodige dyr og 

 henvist til at leve af ganske smaa organismer ; for at erholde disse, 

 er de i overmunden ophængte^ barder af aller største betydning ; 

 thi disse tjener som silapparat, idet hvalen, efter at have fyldt- sin 

 mund med aate og søvand, lukker munden, hvorved våndet render ud 

 gjennem de lavesti liggende dele af mundviken, mens aaten sidder 

 igjen i bardehaarene. Ved hjælp af tungen kan nu aaten samles og 

 føres bagover i svielg«t. En anden merkelighed ved deres svælg er, 

 at strubehovedet, den øverste del af luftrøret, er langstrakt og rørfor- 

 met og kan løftes op igjennem svælget til bagerste næseaabning (det 

 er : til overgangsp årtiet mellem næsehule og svælg) ; aandingen kan 

 derfor finde sted uafhængig af svælgingen, idet føden kan passere 

 forbi paa begge sider af strubehodet. Hvorvidt nu dette faktisk findei 

 sted, kj ender man intet sikkert til. 



Hvalerne føder i regelen en unge, der er meget stor — 

 ■^ til ^ af moderens Isangde — og meget fremskreden i ud vikling. Det 

 er yderst sjelden, at der fødes tvillinger. Drsegtighedstiden er derfor 

 meget lang, 10 — 12 maaneder, og for de største arter muligens endnu 

 længere. Ungen pleier at følge moderen meget længe. I den første 

 tid næres ungen af moderens melk og den maa patte under våndet. 

 Yveret, der ligger noget foran analaabningen, sees ikke udvendig ; 

 thi melkekjertlen er fladt udbredt og de to pattevorter sidder skjult 

 i en liden spaltef ormet ford3'bning pa.a hver sin side af kjønsaabnin- 

 gen. En fia.d muskel dækker melkekjertlen, og man antager, at mel- 

 ken ved hjælp af muskelen sprøites ind i ungens mund, naar denne 

 har omfattet pattevorten. Ved hvalfangststationerne har man ikke 

 sjelden paatrufiet hundyr med rigelig melk i y verne. 



Man har, saavidt bekjendt, endnu ikke havt anledning til at iagt- 

 tage, hvorledes ungen straks efter fødselen læres til at gaa op +il vand- 

 overfladen for at aande; muligens er denne bevægelse instinktiv og 

 medfødt. For enkelte hvalers vedkommende ved man, at hunnen 

 søger ind i stille og grunde bugter eller viker for at føde sit afkom,' 

 og paa slige steder kan vel aandingen over vandoverfladen lettere fore- 

 gaa. Ungen maa selvfølgelig med en gang som nyfødt kunne svømme 



