105 



i lighed med, at de uyfødte føl, kalve og lam kan gaa og springe 

 umiddelbart efter fødselen. At bevægelsen i begyndelsen er noget 

 usikker, er klart ; men evnen er nu der i ethvertfald. 



Med hensyn til intelligens eir utvilsomt h vaierne blandt de 

 heldigere stillede inden pattedyreine. Hjernen er i virkeligheden 

 absolut stor, om den ond hos de største arter er liden i forhold *^il 

 kropsvegten. De smaa> delfiner bfir forholdsvis stor hjerne, og inden 

 hele gruppen har den sin eiendommelige typiske form med talrige 

 furer og vindinger paa storhjernens ovei'flade og med en forholdsvis 

 stor lillehjerne. Der er eksempler paa, at hvaldyr er bleven tæmmet; 

 fra Amerika berettes der saaledes om, at en "hvidfisk" eller "hvid- 

 hval" (delphinaptei-us leveås), der holdtes i et basin, drog en baad 

 rundt basinet, og at den kjendte sin vogter, idet den stak hodet op af 

 våndet for at modtago føden af hans haand. En "tumler" {en slags 

 delfin), der levede sammen med hvidhvalen, skulde have været endnu 

 mere tam. Hvalfangerne^ har mange beretninger om, hvorledes moder- 

 dyret viser stor ørahed for ungen, ja endog sætter sit liv i største fare 

 for dennes skyld; særlig er knølhvalen bekjendt for moderkjærlighed. 

 Paa den anden side har man ogsaa erfaanng for, hvilken sluhed mangen 

 gang hvalerne udviser under fangsten og forfølgelsen. 



Udb redning: Hvalerne lever for det meste i havet og de 

 findes udbredt i alle jordklodens aabne have, saavel ved den arktiske 

 og den antarktiske polaris som i troperne-s varme zoner. Kun nogle 

 faa arter lever i ferskvand, nemlig i enkelte af de tropiske landes 

 floder, f. eks. Amazonfloden og i Bagindiens floder. En del hvaler 

 tilhører kun de polare have, atter andre begiver sig i den koldere 

 aarstid til noget mildere trakter. Endskjønt de enkelte hvalarter har 

 en meget stor og vidstrakt udbredning. kan man dog i regelen opstille 

 visse zoner for deres omflakken, samtidig med, at man har talrige 

 beviser for, at en del iaJfald foretager noget nær regulære van- 

 dringer. 



Man kjender omkring 140 a 160 forskjellige hvalarter, 

 hvorai henimod 30 — ^40 er bardehvaler, mens den øvrige del er 

 t a n d h v a 1 e r. Vi skal i de følgende artikler dvæle ved nogle af de 

 mest fremtrædende repræsentanter, og særlig ved dem, der har været 

 og fremdeles er gjenstand for fangst. 



