1U8 



■den rugende fugl lagde for dagen ved redet, og hvor snart den, 

 •efterat være skræmt fra dette, igjen lagde sig paa æggene i ringe 

 afstand fra mig. Som regel fiøi den ogsaa først af redet, naar jeg 

 var kommen lige indpaa det. Nødvendigheden ai at skyde ialfald 

 ■endel af de rugende fugle for med absolut sikkerhed at identificere 

 ■arteoa, bevirkede imidlertid, at jeg i disse aar ikke kom til at gjore 

 dens tamhed til gjenstand for nærmere undersøgelse. Dette gjorde 

 jeg derimod i 1900, da jeg paa grund af mit forudgaaende nøiagtige 

 kjendskab til arten og den lette adgang til at iagttage de rugende 

 iugle paa yderst nært hold fandt det unødvendigt at nedlægge ruge- 

 f uglene — hvad der paa. grund af deres forunderlige troskyldighed 

 føltes som en stor lettelse. I rugetiden er ogsaa dragtforskjellen 

 mellem denne art og dens nære slegtning temmincks strandvibe saa 

 stor, at arterne ved en smule øvelse med størstei lethed kan skjelnes 

 fra hinandem. Særlig iøinefaldemde er den lyst rødbrune eller rust- 

 gule farve paa^ førstnævnte arts kinder og halssider i sammenligning 

 med temmincks strandvibes graabrune». Under nogenlunde gunstige 

 iDelysning&forhold er denne karakter saa fremtrædende, at den ofte 

 uden vanskelighed kan tydelig sees endog hos den flyv^ende fugl. 



For ikke at trætte læseren forbigaar jeg adskillige detaljer i de 

 foisøg, jeg anstillede' for at komme efter, hvor langt fuglens frygt- 

 løshed under forskjellige forhold gik, og jeg skal kun anføre endel af 

 de mest karakteristiske- træk. 



1 et tilfælde siatte jeg mig, efterat den rugende fugl var skræmt 

 af redet, der indeholdt 4 næsten friske æg, lige ved dette og lagde 

 min ene haand ved siden af redet, saaledes at finger.spidsene hvilede 

 paa selve redekanten. Det vårede nu ikke ret*mange minutter, inden 

 fuglen kom lige hen til mig, og eltor nogen trippen frem og tilbage 

 steg op i redet, hvor den forblev staaende nogle øieblikke, dog uden 

 at lægge sig ned for at ruge. Dette gjentog sig flere gange, tildels 

 med endel minutters mellemrum, hvori fuglen søgte føde i et blødt 

 myi*parti i 6 å 8 meters afstand. 



Et kvarters tid derefter fandt jeg et andet rede, ligeledes med 

 4 svagt rugede æg, beliggende paa tørt, horizontalt, torvagtigt terræn 

 midt i en bestand af visne brune blade af luzula wahlenbergii, Rupr. 

 (eller muligens 1. parviflora, Desv.). Om mine — delvis vistnok 

 •enestaaende — iagttagelser ved dette rede har jeg i min ornitologiske 

 dagbog noteret i det væsentlige følgende : 



