114 



imidlertid ikke forstyrre deraf, og da jeg ikke vilde ligefrem jage den 

 af redet, fangede jeg noglei fluer, som jeg bød den paa enden af en 

 staaltraad, og disse spiste den uden betænkning. Derefter gav jeg 

 den fluer, som jeg holdt mellem fingrene, og ogsaa disse tog den uden 

 frygt, idet den dog hver gang først hakkede mig et par gange i 

 fingrene. Ved en leilighed fløi den af redet, men lagde sig efter et 

 par minutters forløb igjen paa. dette, mens jeg endnu stod paa gar- 

 dintrappen i mindre end en metexs afstand. I Vaage har jeg paa 

 samme maado madet en bjergfink (fringilla montifringilla, L.), mens 

 den rugede sine næsten friske æg. Og fra min barndom mindes jeg, 

 at i den koloni al graatrost. (turdus pilaris, L.), som aarlig hækkede 

 paa mine forældres gaard i Søndfjord, var der to par, som uden 

 bets&nkning tog medemark af haanden, mens de laa paa redet, hvor- 

 imod alle de øvrige par var langt mere skv. 



Meisernes fortrolighed ligc-overfor mennesket — agsaa udenfor 

 rugetiden — er noksom kjendt. Man ved, med hvilken ugenerthed 

 kjødmeis'en gjennem et aabent vir. du begiver sig ind i beooede værel- 

 ser, og ude i naturen er den nordiske meise, lapmeisen og kulmeisen 

 maaske end mere frygtløse. Det maa dog be^egneis som noget used- 

 vanligt, at en kulmeise (parus ater, L.) en gang af fri vilje har sat 

 sig paa mit knæ, forinden den fløi ind i sit rede, der laa i et hul i 

 et træ lige ved den gren, hvorpaa jeg sad. Dette hændte^ for endel 

 aar siden i omegnen af Kristiania. 



Som analoge med de ovenfor omhandlede tilfælde vilde det aaben- 

 bart være urigtigt uden videre at anføre det velkj endte forhold, at 

 mange af de paa jorden rugende f ugle, naar nogen nærmer sig, jevnlig 

 forbliver liggende paa sine æg (eller spæde unger), indtil den kom- 

 mende er lige indpaa redet, saa man stundom er paa. vei til at træde 

 paa.. den rugende fugl. Thi i den overveiende flerhed af tilfælde hid- 

 rører dette ikke fra nogen særlig grad af tamhed, men beror kun der- 

 paa, at fuglen haaber derved at undgaa opdagelse. Derfor finder 

 dette forhold sted ikke blot hos mere eller mindre tamme fugle, men 

 ogsaa hos saa menneskesky arter som ænder, ja endog gjæs. Derimod 

 er den større eller mindre forsigtighed, som de fra redet opskræmte 

 fugle lægger for dagen, naar de igjen skal gaa paa redet, et godt 

 kriterium ved bedømmelsen af artens større eller mindre frygtløs- 

 hed ligeovei-for mennesket. Og -— for at gjentage det — i denne 

 henseende liærer den lille strandvibe vislnok prisen blandt alle vore 

 fugle. 



