115 



Et gammellappisk bygverk. 



At A. B. AVessel. 



Ethvert skolebarn kj ender fr-i sin geografi Jakobselv eller Grense- 

 Jakobselv, som den her nord kaldes. Men faa er de udenfor Østfin- 

 marken hjemmehørende nordmænd, som af selvsyn kjender denne vor 

 grænseelv og dens dalføre Turiststrømmen har endnu ikke naaet 

 saa langt øst; blot en og anden pioner for reisetrafikken, en og anden 

 passioneret bjørnejæger eller naturforsker har aflagt dalen et kortere 

 eller længere besøg. 



Men den fortjener at blive mere kjendt. Man vil finde et trangt 

 dalføre med en efter Finmarks-forhold vild og storslagen natur parret 

 med en vegetationens frodigheid, som man ikke skulde ventei at finde 

 mellem den 69de og 70de breddegrad og saa. langt øst. Det er det 

 egne ved Jakobselv, at den ikke som de andre' finmarkske, specielt 

 sydvarangerske, elva munder ud i nogen fjord, men direkte i Nordis- 

 havet. Dalen ligger altsaa forsaavidt mere aaben mod dett3, mere 

 udsat for de kolde nordenvinde, som ofte med stor voldsomhed feier 

 op gjennem den. Men til gjengjæld bar naturen paa anden vis sørget 

 for at afdæmpe vindenes voldsomhed og at gjøre dem indre del af dalen 

 mere lun og varm. Fj eldene paa begge' sider er nenilig temmelig 

 høie og falder paa flere steder med lodrette vægge ned mod dalbun- 

 den ; denne og elven, som følger den, gaar i talrige store sving og 

 bugtninger, og endelig hævea* der sig omtrent f mil fra elvemundin- 

 gen op fra dalbunden en isoleret staaende fjeldknaus, som luner for 

 og beskytter de indenfor (søndenfor) liggende dele. Paa sydsiden 

 af denne fjeldknaus (Bjørnhaugen kaldet) udf older vegetationein en fro- 

 dighed og kraft, som man neppe skal finde magen til i det arktiske 

 Norge. Birken, som er det fremherskende skogtræ i hele dalen. 

 sta.ar her baade høi og tæt, uagtet det ikke er mere end 30 — 40 aar 

 siden denne skog blev udhugget; hæggen staar i vakre grupper ind- 

 iblandt, og rognan vokser i talrige enkeltstaaende eksemplarer, mens 

 der nederst ved f oden af fjeldknausen, hvor den lerede jord er mere 

 sumpig, har skudt op en hel frodig skog af older. Men hvad aer 

 mest fængsler beskueren er den rig© vegetation af urter, som dækker 

 skogbunden ; hev udmerker sig især bregnerne (ormegræs), der staar 

 saa tæt, at de formelig danner en underskog og naar en til midt paa 



