117 



noget som lignede et hus oppe paa en stor sten. Han gik dei4ien og 

 fandt, at det virkelig forholdt sig saa; det var et bitte lidet hus 

 ovenpaa en ualmindelig stor sten, op paa hvilken han dog ikke- kunde 

 komme uden hjælpemidler, da stenens sider var bratte. Da jeg, som 

 tilfældig opholdt mig i dalen poa den tid, fik høre dette, besluttede 

 jeg straks ai undersøge> sagen nærmere, og ledsaget af findeiren og en 

 anden af dalens ældret mænd, drog jeg derop. 



Fra den øvei*ste gaard "Heimdal", der ligger 7 km. tra elvemun- 

 ningen, har man omtrent en halv mil at gaa. eller ride opover, før 

 man kommer til nogle udslaatter og en torvgamme, beboerne her har. 

 Gammen kaldes "Engelskgammen" efter en englænder, som for længe 

 siden laa her paa bjørnejagt. Vi tog hest med for at kunne passere 

 elven, da det for det meste er lettere at komme frem paa den rus- 

 siske elvebred end paa den norske. Gjennem tæt skog og opad braite 

 bakker kom vi hei op paa nogle store sandterasser, hvor vi passerte 

 de før nævnte rengjærder, hvoral der var 3 stykker. Derfra drog vi 

 atter ned til elvebredden, red over elven, og nu var vi ved Engelsk- 

 gammen. Herfra fører et lidet sidedalføre op paa f j eldet imod vest. 

 Opad dette drog vi. Veien gik gjenneim stor urgammel birkeskog. 

 der endnu aldrig har været hugget, og opover en la.ng skraanende 

 fjeldside, hvor det lyste hvidt af renmose lang vei. 



Nu var vi paa toppen af f j eldet, som herfra skraanede ned imod 

 vest til et stort vakkert fjeldvand, og paa denne skraaning laa som 

 overalt paa f j eldet en mængde større og mindre stene, blandt hvilke 

 vi her snart blev var en, der udmerkede sig ved en ualmindelig stør- 

 relse, og ovenpaa denne saaes et lidet hus. Vi var ved maalet for 

 vor vandring, der fra Engelskgammen havde tåget ca. 2 timer. Selve 

 stenen, hvorpaa huset stod, var af stor interesse. Det var en meget 

 stor flytblok, som ved atmosfærens paavirkning i tidens løb var ble- 

 ven spaltet i 5 mindre stykker med temmelig jevnfr, ovenfra nedad 

 gaaende spalteflader. Hovedstykket, der var blevet liggende* paa sin 

 oprindelige plads, var derved blevet beskaaret saaledes, at det fra en 

 smalere basis hævede sig med udoveiskraanende sider til en øvre skråa 

 og temjmelig stor liade. Mod vest i retning af fjeldskraaoaingen var 

 et stort stykke frasprængt, der var rullet om paa siden, saa at den 

 oprindelige bundflade vendte mod storstenen, dannede en smal gang 

 mellem dem. Mod syd var to store stenstykker frasprængte, og et 

 tredie laa som tag over dem, hvorved dannedes en hule. I denne 



