125 



vist ved ønskekvistgjængeres hjælp. De kunde i dette tilfælde ikke 

 ledes af nogen forudfattet formening. Jeg kunde anføre endnu mange 

 andre tilfælde, hvor gode resultater angives, tiltrods for det har været 

 umuligt at have nogen begrundet forudfattet mening; saaledes f. eks. 

 fra egne, hvor vedkommende ønskekvistgjænger var fuldstændig ukjendfc^ 

 og hvor man, da alle vandledninger var udført, havde let for at kon- 

 trollere ham, 0. s. v. Følgende tilfælde fører os et skridt videre: En 

 mand opererte heller med tunge legemer, som med seilgarn var bun- 

 den fast yderst ude i en ønskekvist. Denne pendel koiu i hurtig be- 

 vægelse i vertikal retning, saa snart den kom over vand. Jeg iagttog 

 tydelig, at haanden kom i en skjæl vende bevægelse, og at den blev 

 rød derved. Manden fortalte mig, at han følte det samme ogsaa uden 

 ønskekvist, naar han gik over større kilder, men over mindre vandaarer 

 behøvede han ønskekvist for at merke den eiendommelige „uro i blo- 

 det". Jeg merkede mig et sted paa en flad eng, hvor vedkommende 

 havde paavist vand; tre timer senere, da vi passerte den samme egn 

 paa tilbageveien, førte jeg ham med tilbundne øine paa kryds og tvers 

 over engen, og kun i det øieblik, han overskred vandaaren, reagerte 

 kvisten i hans haand. 



Der viste altsaa ønskekvisten sig som et følsomt maaleapparat for 

 en nervøs bevægelse i kroppen, hvorved altsaa en fysiologisk tilstand 

 kunde iagttages. Borgermesteren i byen Schweinfurth, som havde 

 givet flere gode anvisninger, forklarte mig i 1884 i et brev, at han 

 bedst følte våndet under sine fødder, naar han gik med lukkede øine 

 over terrænet — han behøvede ingen ønskekvist. En anden mand, 

 der beskjæftigede sig med at finde underjordiske vandaarer, havde i 

 løbet af faa aar med sit instrument gjort forbausende gode fund; men 

 da han begyndte at føre et yppigt liv, og uden nogensomhelst geologisk 

 kundskab naivt stolede paa sin fine følelse, fulgte der feiltagelse paa 

 feiltagelse, og den tidligere saa forbausende færdighed var forsvunden ; 

 han maatte helt opgive at finde vandaarer. 



I „Vierteljahrschrift der Naturforschenden Gesellschaft in Ziirich" 

 vil jeg lidt mere indgaaende berette om mine erfaringer i sagen. Jeg 

 kom mere og mere til det resultat, at i særdeleshed ved rindende vaud 

 i dybet, men ogsaa ved skarpt begrænset stillestaaende vand blev 

 mange mennesker hensat i en tilstand af nervøs ophidselse, som blev 

 synlig ved ønskekvisten. Over almindeligt grundvand føler de intet. 

 Jeg vilde helst sammenligne denne egenskab med mange dyi's evne til 



