«" I' 



^rr3 



Norske kaolinforekomster. 



Af Hans Reiisch. 



Kaolin eller porcelænsjord er ren kiselsur lerjord, hvid af farve; 

 den dannes ved, at feldspatholdige bergarter, granit og andre, forvitrer 

 eller paa andre maader kemisk paavirkes. Kaolin har den egen- 

 skab, at den ved ophedning haardner (til porcelæn); men den smelter 

 ikke, selv om man anvender temmelig sterk varme. Uren kaolin, der 

 gjerne er brunlig af farve, har den samme egenskab, naar den ikke 

 er altfor meget opblandet med fremmede substancer. Saadan uren 

 kaolin, der ikke kan benyttes til fabrikation af porcelæn, men kim til 

 grovere stentøi og lerkar, benævnes ikke kaolin, men „ildfast ler". 



Den vigtigste forekomst af kaolin og ildfast ler i de skandinaviske 

 lande, er lige ved den lille by Rønne paa Bornholm. Jeg var der i 

 sommer og fik da et sterkt indtryk af at vore norske kaolinforekom- 

 ster i sammenligning kun kan regnes til de ubetydelige. Kaolinmassen 

 paa Bornholm er fra 7 til omtrent 40 m. tyk og ligger lige imder mar- 

 ken, saa den kan udvindes ved simpel gravning. Det raa produkt 

 bliver slemmet og udføres til fabriker for ildfaste lervarer og til 

 papirfabriker ; en meget vigtig anvendelse af kaolin er nemlig som 

 tilsætning til massen, hvoraf papir laves. Papirfabrikanterne kalder 

 kaolin med en engelsk betegnelse for „China clay". 



Paa Andøen i Vesteraalen har man hos os fundet nogle lag af 

 ildfast ler i den derværende juraformation. Det tykkeste lag, som blev 

 paatruffet ved den for et par aar siden gjorte kulboring, var paa 

 4.20 m. Det er noksaa rimeligt, at naar der engang kommer istand 

 drift paa kullene, vil den ildfaste ler ogsaa benyttes. (Friis: Andøens 

 kulfeldt. Geol. unders. Aarbog 1903 no. 1, s. 8;. 



Ingeniør C. Hom an har beskrevet en liden kaolinforekomst paa 

 gaarden Hol i Hurdalen (Geol. unders. Aarbog 1891, s. 89). 



Naturen 1903. 9 



