136 



begynder derfor straks at iagtta sitiiationen. Han reiser sig op, stræk- 

 ker forsigtig hals for at sondere terrænet og forsvinder kanske straks 

 bag huset. Her kan hau nemlig komme ned i en grøft, som fører 

 hen mod fugleflokken. Og forsigtig, som kun en kat kan være det, 

 sniger han sig afsted i skjul langs grøften. 



Men maalet er endnu ikke naaet. Thi grøften fører kun hen 

 ^mod, ikke hen til fuglene. Pus maa derfor atter se sig om efter 

 dækning. Og han finder den enten ad omveie i en ny grøft eller bag 

 en sten, som dækker hans angribslinje. Saa endelig kan det hænde, 

 at han pludselig farer ned mellem de intet anende fugle. 



Eller ræven ? Han ligger rolig oppe paa en fjeldknat og ser en 

 and nede i en myrsump. Gaar han lige paa med det resultat, at han 

 paa lang afstand skræmmer anden? Ingenlunde. Mikkel er listigere 

 end som saa. Han sniger sig stille ned af fjeldknatten, maaske endog 

 i modsat retning, og søger forsigtig dækning i terrænet under enhver 

 fremrykning. Har han engang forløbet sig, gaar han endog tilbage 

 og u.dser sig en ny angrebslinje med ny og bedre dækning. Thi saa- 

 længe han mærker, at anden intet aner, har mikkel god tid og lægger 

 kloge planer. Indtil det kanske ogsaa lykkes ham at vinde sit bytte. 



Har ikke baade katten og ræven i disse almindelig kj endte til- 

 fælder ræsonneret meget godt? 



Eller en hest besøger et flere mil bortliggende sted, hvor den 

 aldrig før har været. To aar derefter kommer hesten den samme vei 

 og vil bøie af ved det samme veiskille. Eieren studser. Thi han 

 kjender sig ikke igjen. Først senere faar han vide, hvor hesten vilde 

 hen. Har hesten ræsonneret? 



Eller følgende træk, som er mindre almindeligt, og som desuden 

 ligger udenfor rammen af dyrets livserfarioger: En hund har ved 

 en eller anden leilighed lagt merke til, hvorledes menneskene aabned 

 dørene i et hus. Pludselig gjør den selv et forsøg paa at bevæge 

 vrideren. Det lykkes, og døren aabner sig. Men næste gang træffer 

 hunden en dør, som bevæger sig ind mod hunden. Her blir kunsten 

 mere indviklet. Thi her er det ikke bare vrideren, som skal bevæges. 

 Og hunden gjør flere mislykkede anstrengelser. 



Saa synes den at opdage hemmeligheden. Den reiser sig nemlig 

 op, sætter venstre lab ved siden af døren, bevæger med høire lab vri- 

 deren, og naar døren som følge heraf er kommet lidt paa glyt, be- 

 nytter hunden forsigtig høire labs klør til helt at aabne døren. Siden 



