138 



straaler og med katodestraalerne. For dem, der ønsker at repetere 

 elementerne af disse fænomener, vil jeg for katodestraalernes vedkom- 

 mende henvise til en artikel i "Naturen" aarg. 1881, pag. 37 o. fl., for 

 røntgenstraalemes vedkommende "Naturen'' aarg. 1896, pag. 97 o. fl. 



Siden Becquerels ofTentliggjørelse er der over hans straaler udført 

 saa mange arbeider og skrevet saa meget paa de fleste europæiske 

 sprog, at det vilde tåge raaaneder, for ikke at sige aaT, at sætt© sig 

 ind i alt. Jeg vil søge at sætte læseren ind i de' fornemste egen- 

 skaber, som tilkommer disse stoffer, og citerer kun leilighedsvis kilder, 

 hvor man kan hente en mere indgaaende viden. 



Beicquerels opdagelset skriver sig fra 1896. Han fandt, at enkelte 

 forbindelser af metallet uran besad den omtalte egenskab at paavirke 

 en fotografisk plade, samt at de kunde gjøre luften, som er en ikke- 

 leder for elektriciteten, elektrisk ledende i sine nærmeste omgivelser. 

 Røntgenstraalerne besidder ogsaa disse egenskaber, men Becquerels 

 straaler skiller sig fra røntgenstraalerne og katodestraalerne i flere 

 henseender. Dei udsewdes direkte fra stoffet, uden at dette behøver at 

 belyses eller elektriceres først. De bringer de fosforescerendei legemer 

 til at fosforescere, trænger gjennem sort papir og tynde metølplader. 

 Som Hertz har vist kan de ultraviolette lysstraaler, som vi ikke 

 kan se med vore øine, udlade et med negativ elektricitet ladet elektro- 

 skop. Det positivt ladede elektroskop beholder derimod sin elektri- 

 citet lige godt, om det træffes af disse lysstraaler. Becquerelstraa- 

 lerne ligner nu røntgenstraalerne deri, at de udlader elektroskopet, 

 naar det er ladet saavel med positiv som med negativ elektricitet. 



Den kilde, hvorfra Becquerel hentede sine straaler, var som nævnt 

 uranforbindelserne. Men man skulde snart finde et større forraad af 

 disse straaler. I 1897 opdagede de franske kemikere monsieur og 

 madame Curie, at uranbegerts ved en hensigtsmæssig behandling 

 kunde bringes til at udsende' flere straaler, end noget hidtil kjendt 

 stof gjorde. De troede af denne erts at have fremstillet et nyt ele- 

 ment, som de kaldte r a d i u m, der i sine forbindelser meget skulde 

 ligne barium. Evnen til at udsende Becquerels straaler, r ad i o- 

 aktivitet, blev tilskrevet dette element. Dog var radiums eksistens 

 længe omtvistet ; ifølge L e n g y e 1, som har udført omfattende under- 

 søgelser herover, var det meget tvilsomt, at man kunde opfatte Curies 

 sterkt radioaktive substans som en radiumforbindelse, dr v, s. en forbin- 

 delse af et nyt element. Dog mener Runge ogPrechti januar- 



