139 



heftet af tidsskriftet "Annalen der Physik", at de har iagttaget et 

 for i-adium karakt^eristisk spektrum. Til deres raadighed stod 13 milli- 

 gram radiumbromid, saa. rent som man kan faa det, fremstillet af 

 G i e s e 1. Efter de to forfatteres resultater ser det ud til, at radium 

 virkelig er et element, og de fleste kemikere er nu vistnok enige heri. 



Det har vist sig, at man af uranforbindelser kan udskille en mere 

 aktiv substans end selve metallet uran. Dett stof kaldte C r o o k e s 

 "Uran X", idet dets kemiske karakter er forskjellig fra de andre 

 uranforbindelser. Et tilsvarende stof er isoleret af thoriumforbindel- 

 ser "thorium X"; men med analysens almindelige Ljælpemidler 

 giver disse stoffer ingen karakteristisk reaktion. Af titan mener man 

 at have fremstillet elementet "a c t i n i u m" , af vismuth "p o 1 o- 

 n i u m" . Imidlertid maa man sige, at benævnelserne "uran X" , 

 "thorium X" dækker meningen bedre end navnene paa disse usikre 

 elementer. 



Med hensyn til radioaktiviteten er der forskjel mellem disse 

 stoffer. Saaledes taber poloniumpræparatet, naar det er fremstillet, 

 lidt efter lidt sin evne til at udsende disse straaler, mens radiumpræ- 

 paratet er lige virksomt idag, som det var i 1897. 



Til forklaring af dette merkelige fænomen, at energiein hos de 

 konstante stoffer tilsyneladende ikke udtømmes, har R u t h e r f o r d 

 og S o d d y opstillet følgende hypotese, der efter deres undersøgelser 

 dog kun gjælder for thorium : "Den normale eller konstante radio- 

 aktivitet, som tilkommer thorium, er en ligevegtstilstand, ved hvilken 

 radioaktivitetens tiltagen, der skyldes dannelsen af ny radioaktiv sub- 

 stans, bliver ligestor som tilbagegangen i aktivitet ai den allerede dan- 

 nede substans." Sin hypotese begrunder de ved eksperiment. Til- 

 sættes ammoniak til en opløst thoriumforbindelse, faaes et bundfald, 

 thoriumhydroxyd. Dette faste stof filtrerer de fra opløsningen, og paa 

 denne maade har de til en vis grad skilt den radioaktivei substans, som 

 blir tilbage i opløsningen, fra bundfaldet, der indeholder thoriumet. 

 Indda.mpe& opløsningen lige efter filtreringen, blir skaalen, hvori den 

 var, radioaktiv ; det skulde da være thorium X, som afsatte sig paa 

 den. Lader man derlmod opløsningen staai urørt, taber den sin aktivi- 

 tet, saaledes at den inden en maaneds forløb ikke længer kan paavises. 

 Og nu viser det sig, at thoriumhydroxydet, som blev skilt fra og i 

 begyndelsen ikke viste sig særlig aktivt, i samme tidsrum har gjen- 

 vundet sin konstante maksimumsværdi. 



