Ul 



radioaktivt legeone i et glaskar, sværte® glasset efter en tids forløb. 

 Rutherford har henkastet den tanke, at denne sværtning skriver 

 sig fra, at den i almindelig glas indeholdte blyforbindelse er reduceret 

 til metallisk bly. StraaJerne virker ødelæggende paa huden. Curie 

 fortæller, at et radiumpræparat han gik med i vestelommen bevirkede, 

 at han fik et aabent saar i siden, som det tog maaaieder at fa,a lægt. 

 Endvidere forvandler de det gule fosfor til den allotrope røde modi- 

 fikatioUj en tendens det gule fosfor har, men som ikke fuldstændig- 

 gjøres paa flere hundrede aar. Desuden ødelægger de spireevnen hos 

 frø. Straalerne gaar uforandret gjennem bomuld, svovlsyre og tyndt 

 metalblik, derimod ikke gjennem selv det tyndeste glimmerblad, og 

 heller ikke gjennem gelatin. Ved sterk glødning svækkes aktiviteten 

 af et stof. 



Man har forsøgt at indentificere emanationen med nogen anden 

 kjendt gasart ved at forsøge at faa den til at indgaa keraiske forbin^ 

 deiser. Man har behandlet ©mana.tionsholdig luft med alle anvendte 

 reagenser, gjort forsøg i den høiesite som i den lavest© temperatur; 

 men emanationen indgaar ikke kemiske forbindelser. I denne hen- 

 seende minder den saaledes om argongruppen. (Om argon, se "Na- 

 turen" aarg. 1898, pag. 364 o. fl.). 



Lader man almindelige lysstraaler falde ind paa et speil, reflek- 

 teres de ; lader man deva. gaa gjennem et glasprisme, bry des og spaltes 

 de. Ingen af disse egenskaber finder vi igjen hos katodesitraaleme, 

 røntgeustraalerne eller becquerelstraalerne ; de gaar liga retlinjet. 

 Men bringer man en magnetpol nær katode- eller becquerelstraalerne, 

 afbøies de' mod magneten. Dette gjælder dog ikke røntgenstraaleme. 

 Trods de ihærdigste forsøg og de fineste maalinger har man hos disse 

 endnu ikke med sikkerhed kunnet paavise nogen afbøining. En nær- 

 mere undersøgelse af de afbøibare straalearter viser dog, at ogsaa de 

 bestaar af straialer, der ikke kan afbøies af magneten, og at kun en 

 del af dem, 20—30 pct., ved en sterk magnet kan bringes ud af sin 

 retlinjede bane. — Ifølge Becquerel skal uran udsende blot afbøielige 

 straaler ; dog er dette ikke fastslaaet endda. Det er de afbøielige 

 straaler, som besidder de karakteristiske kemiske egenskaber. I "Na- 

 turen" for 1896, pag. 191, staar en notis, der nu har interesse for os. 

 Der staar om et stof, svovlzink, som efter at være udsat for sollyset 

 har evnen til at virke pa^ en fotografisk plade i mørke paa lignende 

 maade som røntgenstraaleme, men uheldigvis taber stoffet hurtig 



