150 



lig sterk moskusduft, udeii at det dog havde lykkedes tidligerei forskere 

 at konstatere, hvorfra denne havde sit udspring, eller at eftervise 

 noget specielt for produktion eller spredning af "duftestoffer ind- 

 rettet organ. 



Det er altsaa ikke- blot tropernes pragtsommerfugle, som er udsty- 

 rede med denne merkelige dufteevne, om det end maa medgivesi, at den 

 inden de centrale jordstrøg har naaet en betydeligere udvikling end 

 i de tempererede egne; ogsaa Europa besidder som sagt former, der 

 afgiver endog udmerkede eksempler herpaa, og fra Afrikas, Asiens og 

 Australiens sommerfuglefaunaer kjender vi ogsaa et helt antal mere 

 eller mindre sterkt duftende^ arter, som har været gjenstand for iagt- 

 tagelse og beundring af den nyere tids entomologer. 



De egentlige dufteindretninger er, saavel med hensyn, til sin 

 anordning som i sin bygning og effektivitet, meget forskjellige, ikke 

 blot i de forskjellige familier, men endog ofte indenfor de enkelte 

 slegter. 



Man har fundet dem anbragte paa de forskjelligste steder paa dyre- 

 nes legemer. Hos et stort antal dagsommerfugle er de dog sedvanlig 

 beliggende paa forskjellige dele af vingefladen, i regelen paa oversiden, 

 ofte- paa forvingerne, hyppigst dog i nærheden af bagvingernes for- 

 kant eller i den fold, der iinder hvilen ligger tæt ind til bagkroppen, 

 men undertiden ogsaa paa selve den aabne vingeflade. 



Paa det paagjældende sted viser dufteapparatet sig i regelen som 

 en mat fiek, der fremkommer derved, at de eiendommelig udviklede 

 saakaldte dufteskjæl, paa hvis tilstedeværelse duftefænomenerne for 

 en del beror, sidder saa tæt sammentrængte, at de bliver reist paa 

 ende, mens den øvrige del af skjælklædningeu ligger tæt tiltrykt til 

 vingefladen, omtrent som skifertækningeai paa et hustag. 



Ved den finere undersøgelse af dufteaipparatet, og specielt ved de 

 foretagne histologiskei undersøgelser af de til organet hørende væv- 

 dele, har det vist sig, at der under dufteskjællene findes sekretions- 

 organer, ganske særskilt udviklede» kjertelceller, der producerer det 

 specifike dufteisekret. Det har ligeledes vist sig, at det hele organ 

 som oftest er gjennemspundet med et fint netverk af aanderørs- (traché-) 

 grene. 



Fra sekretionscellerne trækkes de flygtige duftestoffer ved haar- 

 rørskraften op i de tæt sammentrængte skjæl, paa, hvis overflade de 

 udbreder sig. De under fiugten særlig sterkt udspærrede skjæl- 



