151 



bundter frembyder, som man vil forståa, en meget stor fordunslnings- 

 flade, og virker derfor som et fortrinligt spredningsmiddel. 



For at duftestofifet imidlertid ikke i utide og til unytte skal 

 bortdunste, er organet som oftest saaledes beliggende, at det under 

 hvilen dækkes og sammeaitrykkes af vingerne. Det bliver af denne 

 grund altsaa kun virksomt under flugten, idet det først da afdækkes, 

 og skjællene spredes, saa luften hai* let adgang til dem. 



Dette forklarer ogsaa, at dufteorganeme hos dagsommerfuglene 

 især findes paa vingeoversidexne, der jo som bekjendt hos dem under 

 hvilen vender imod og dækker hinanden. 



Hos natsommerfuglene, hvor vingestillingen er en ganske anden, 

 finder vi i overensstemmelse hermed dufteapparatet anbragt paa andre 

 steder, saalede® hyppigt paa kroppens sider, ofte skjult i spalter eller 

 sækformede fordybningetr, eller siddemde i opsvulninger paa bagkrop- 

 pens ringer, hvorfra det under flugten udkrænges eller udstrækkes, 

 og hvori det saa atter ind,drages, naar dyret har sat sig iro. 



Det er altsaa især under flugten, at sommerfuglenes' duftestof er 

 virksomt og følgelig bedst bemerkbart, og dette forklarer ogsaa for 

 en del dets sene opdagelse. 



For at studere selve duftefænomenet, har det vist sig nødvendigt 

 at fastholde dyrene paa em saadan maade, at de frit kan bevæge sine 

 vinger under iagfctagelsen. Paa dyr, hos hvilke dufteapparatet alle- 

 rede paa forhaand er konstateret, kan man imidlertid ogsaa en kort 

 tid, efter at de er dræbte, tydelig merke duften, idet det flygtige stof 

 endnu en kort tid vil være virksomt. 



Duften er som foran bemerket i regelen ikke meget energisk, 

 men den er dog hos enkelte arter saa sterk, at den allerede i nogen 

 afstand er tydelig bemerkbar. M ii 1 1 e r be^retter saaledes, at den 

 hos visse større dagsommerfugle er saa sterk, at man bliver opmerk- 

 som paa den, straks man har faaet dyret i nettet. 



Duftens beskaffenhed er ogsaa meget forskjellig hos de forskjel- 

 lige arter. 



Hos mange pragtfulde brasilianske dagsommerfugle, for eksempel 

 de store, sterkt blaa, perlemorskimrende morpho-arter, fandt Miiller 

 en temmelig udpræget vanilleduft. Andre udbreder en tydelig bemerk- 

 bar bisamduft; atter andre arter udsender dufte, der minder om bitter- 

 mandelolje, kloroform, moskus eller forskjellige flygtige blomster- 

 essentser. 



