158 



veier i gjennemsnit 0.32 gram; de største 0.76, 0.63, 0.51, 0.50 og 

 0.47 gram. 



Hvcrrfra stammer dissei saltkrystaller? Kenngott antog at de 

 skrev sig fra Nordafrika. De skulde saaledes ai vinden være bleven 

 traaspprteret ca. 1000 kilometer. Jeg kan dog ikke uden videre til- 

 træd© denne formodning, da det er muligt at et nærmere ophavssted 

 er merei sandsynligt. Jeg henvendte mig derfor til de schweitziske 

 saliner ved Bex og Rheinfelden, men fik fra dem begge det svar, at 

 saaledes udviklede krystaller ikke forekom der. Derimod stemmer de 

 saltkrystaller fra salthaverne ved Hyéres, som jeg erholdt tilsendt gjen- 

 nem professor Flahault i Montpellier, fuldstændig i formen med 

 ovennævnte stykker fra St. Gotthardt. Herved vinder den formod- 

 ning i sandsynlighed, at ophavsstedet er at søge ved Middelhavet. 

 Kr}^stallerne maa der af en stormvind været hvirvlet op i stox*e høi- 

 der, en søndenvind har ført dem nordover, hvorpaa en modvind bragte 

 dem til at falde. Herved faar man ogsaa en forklaring af at haglene 

 faldt under en nordenvind. Hyppig vil jo ogsaa de ørkensandmasser, 

 som undertiden føres over til Europa, falde ned under en nordenvind, 

 om de end med sikkerhed stammer fra syden. Jeg maa her straks 

 bemeirke, at saadan sandregn, som endog kan blive ført helt op til 

 Nordtyskland, ikke' beviser noget for frøtransporten, da det herunder 

 kun bliver tale om mikroskopisk smaa partikler af rent minimal vegt. 



Om jeg end ikke vil bestride muligheden af, at vore saltkrystaller 

 stammer fra Nordafrika, er der dog større' sandsynlighed for at deres 

 hjemstavn er Middelhavets strande. De 1000 kilometer bliver da 

 reduceret til 250 kilometer (Gl-enuai) eller 300 kilometer (Venedig). 

 Dette er jo ogsia,a ret anseelige distancer, som vil være tilstrækkelig 

 til at besvare vort spørgsmaal. Naar det er muligt at saltkrystaller 

 paa f grams vegt kan blive ført afsted af vinden paa en distance af 

 250 kilometer eller mere, er der intet til hindeir for at meget lettere 

 frø kan vandre paa, vindens vinger, selv over lande og have. 



Hvad betydning har imidlertid denne mulighed for planterne selv 1 

 Den kan neppe' værdsiætteis noget støi-re. Kan frøet end naa, saa langt, 

 har dog planten ikke noget større gavn deraf. Det vil som regel gaa 

 den, som hine tropiske^ frugter og frø, der af Golfstrømmen føres op 

 til Skandinaviens kyster ; de finder andre klimatiske forholde, hvor- 

 under de fremmede planter ikke kan spire. Undertiden kan dog vel en 

 eller anden art ogsaa finde gunstige betingelser, formere sig, og fjernt 



